Справа № 540/358/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/358/19
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Дата і місце ухвалення 21.03.2019р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.01.2019 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 12 092,51 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилався на те, що позивачем було самостійно задекларовано грошові зобов`язання відповідно до декларації про майновий стан і доходи від 27.04.2016 року, з граничним терміном сплати - 01.08.2019 року. За наслідками проведеної камеральної перевірки контролюючим органом було встановлено порушення позивачем граничних термінів сплати задекларованих сум, у зв`язку з чим до нього і були застосовані штрафні санкції відповідно до ст. 126 ПК України.

Апелянт зазначає, що відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. При цьому, відповідач вважає, що якщо особа в банківському платіжному документі на сплату податкового зобов`язання зазначила неправильний код бюджетної класифікації, то кошти не надійдуть до відповідного рахунку, а сума податку не буде вважатись сплаченою.

На думку апелянта, подача платіжного доручення до банку із помилкою не можна вважати належним виконанням обов`язку по сплаті ПДФО. Контролюючий орган вважає датою сплати зобов`язань з ПДФО дату внесення відповідних змін до облікової картки позивача.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.

Враховуючи зазначене, Головне управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.12.2018 року Головним Управлінням ДФС України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету ПДФО фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

За результати проведеної перевірки складено акт від 05.12.2018 року № 2853/21-22-51-13, на підставі якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 року № про накладення на позивача, на підставі ст. 126 ПК України, штрафу в сумі 12 092,51 грн. за затримку на 26 календарних днів граничного строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 120 925,11 грн.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено про те, що в ході проведеної камеральної перевірки встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, відповідно до якого виявлено несвоєчасну сплату ПДФО.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 25.04.2016 року подав звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій позивачем вказано суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 120925,11 грн.

Граничним строком сплати самостійно задекларованих сум податкового зобов`язання з ПДФО є 01.08.2016 року.

З наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків вбачається, що в ній відображено інформацію стосовно сплати позивачем самостійно задекларованого податкового зобов`язання з ПДФО за 2015 рік лише 26.08.2016 року - перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший згідно платіжного доручення № 1913 від 26.08.2016 року.

Таким чином, на думку відповідача, оскільки перерахування грошових коштів відбулось саме 26.08.2016 року, із затримкою у 26 календарних днів, то позивачем порушено строки сплати узгоджених грошових зобов`язань, наслідком чого є застосування до позивача штрафних санкцій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно безпідставності вказаних доводів відповідача та наявності підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Згідно п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п. 31.1 ст. 31 ПК України).

У відповідності до п. 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.7 статті 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Згідно п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Частиною першою статті 43 та частиною п`ятою 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Позивач у поданому позові посилався на те, що ним 12.07.2016 року був сплачений до Державного бюджету самостійно нарахований податок з доходів фізичних осіб за 2015 рік, однак вказана сплата була здійснена на інший рахунок. Виявивши помилку, позивач звернувся 26.07.2016 року до податкового органу із заявою про переведення коштів на правильний рахунок.

З матеріалів справи встановлено, що дійсно, 26.07.2016 року ФОП ОСОБА_1 подав на ім`я начальника Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області заяву, в якій зазначив, що ним згідно платіжного доручення № 1 від 12.07.2016 року помилково було зараховано 120925,11 грн. ПДФО за 2015 рік на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивач просив зарахувати вказані кошти як ПДФО за 2015 рік на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 . Вказані обставини не заперечувались відповідачем.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач посилався на те, що подача платіжного доручення до банку із помилкою не може вважатись належним виконання обов`язку по сплаті ПДФО. В даному випадку контролюючий орган вважає датою сплати зобов`язань з ПДФО дату внесення відповідних змін до облікової кратки позивача.

За результатами розгляду заперечень до акту перевірки податковий орган зазначив, що встановлене в ході проведення камеральної перевірки порушення відбулось у зв`язку з тим, що ПДФО перераховувався на невірний розрахунковий рахунок, який призначений для зарахування ПДФО, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (11010100). Згідно заяви платника від 26.07.2016 року кошти були перераховані на вірний рахунок 26.08.2016 року, а саме, з порушенням терміну сплати. У зв`язку з тим, що ПДФО по коду платежу 11010500 нараховано 31.07.2016 року, а кошти зараховано на інтегровану картку платника 26.08.2016 року, було автоматично розраховано позабалансові штрафні санкції за несвоєчасну сплату ПДФО по коду платежу 11010500 у сумі 12092,51 грн.

Колегія суддів зазначає, що підставою для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу на підставі статті 126 Податкового кодексу України є несплата узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених Податковим кодексом України.

В свою чергу, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету або встановлення обставин, які перешкоджали платнику податків здійснити таку сплату без наявності його вини.

Виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, зокрема, з моментом прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Слід зазначити, що Верховним Судом сформовано правову позицію щодо відповідальності податкового агента, який не забезпечив своєчасного перерахування податкового зобов`язання через помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні.

Так, в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №815/2405/16 зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.06.2015 у справі 21-377а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на те, що позивачем до кінця граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання самостійно визначена сума податку була фактично сплачена до бюджету, а також зважаючи на те, що позивачем до 01.08.2016 року було подано заяву до контролюючого органу про зарахування цієї суми на вірний рахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку позивачем вчинено у передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України строк дії, направлені на сплату задекларованого податкового зобов`язання з ПДФО за 2015 рік, а помилкове зазначенням коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні не може тягти за собою застосування до платника податку штрафних санкцій, передбачених ст. 126 ПК України, оскільки встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про відсутність ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку Головним управлінням ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик