Справа № 200/3239/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року справа №200/3239/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/3239/19-а (головуючий суддя І інстанції - Чекменьов Г.А.), складене в повному обсязі 14 травня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя Маріупольської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень та визнання незаконними дій, -

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Маріупольської міської ради, Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя Маріупольської міської ради про:

- визнання неправомірним та скасування рішення Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя, прийняті по п. 3 порядку денного Протоколу засідання Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради №22 від 10 липня 2017 року (а саме: №з/п 1, 18, 19, 24, 41. 44, 48, 51, 54, 55, 57, 59, 60, 64, 67), та рішення Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя, прийняті по п. 3 порядку денного Протоколу засідання комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради №36 від 31 серпня 2018 року (а саме: №з/п 1, 2, 5, 6, 9, 15, 21, 23, 27, 32, 38, 46, 47, 60, 69, 70, 79, 89, 90, 31);

- визнання незаконними дії відповідачів щодо демонтажу та вилучення майна (тимчасових споруд) за адресами у АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5; АДРЕСА_6; АДРЕСА_7; АДРЕСА_8; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10; АДРЕСА_11; АДРЕСА_12; АДРЕСА_13; АДРЕСА_14; АДРЕСА_15; АДРЕСА_16 ; АДРЕСА_17, та зобов`язати повернути зазначене майно (а.с. 7-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 88-90).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/3239/19-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відділенням зазначила, що їй на праві приватної власності належать торгівельні павільйони із назвами «Хлебная лавка» та «Урожай», які розташовувались за вказаними позивачем адресами. Право власності підтверджується договорами купівлі-продажу павільйонів,які укладені в простій письмовій формі. У вказаних торгівельних павільйонах здійснювалась підприємницька діяльність - реалізація та продаж хлібобулочних виробів та інших продовольчих товарів., що було відомо відповідачу, який не дотримався порядку сповіщення її про демонтаж її майна.

Представниками відповідачів проведено демонтаж належних позивачу торгівельних павільйонів, без надання ані приписів на демонтаж, ані листів, ані актів про обстеження, ані рішень комісії, та жодного іншого документу, який надавав відповідачам право на демонтаж торгівельних павільйонів.

Демонтаж торгівельних павільйонів (разом із товарно-матеріальними цінностями та особистими речами) посадовими особами відповідачів проводився у неробочий час, без якихось відповідних доручень на роботу у нічний час та без жодного повідомлення позивача, що спричинило значну матеріальну шкоду позивачці.

При цьому, позивачу не надано часу для самостійного демонтажу торгівельних павільйонів.

Зазначила, що відповідачі при демонтажі павільйонів втрутились в право володіння майном позивача, посилалась на практику Європейського Суду з прав людини.

Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав належної оцінки доводам позивача, що призвело до невірного вирішення справи по суті вимог (а.с. 97-106)

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, вивчив заперечення на апеляційну скаргу, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що за твердженням позивача їй на праві власності належить належать торгівельні павільйони із назвами «Хлебная лавка» та «Урожай», які були розташовані за переліченими позивачем адресами в місті Маріуполі. У вказаних торгівельних павільйонах здійснювалась підприємницька діяльність - реалізація та продаж хлібобулочних виробів та інших продовольчих товарів.

На підтвердження належності вказаних торговельних павільйонів позивач посилається на договори купівлі-продажу вчинені у простій письмовій формі без нотаріального засвідчення та внесення в реєстр нерухомості.

Відповідно до даних договорів, позивач в червні- серпні 2016 року придбала 17 об`єктів нерухомості -торгівельних кіосків за різними адресами у м . Маріуполі площею 19 кв.м за ціною 75000 грн.( кожний) у громадянки ОСОБА_2 , однак в договорі не зазначено на підставі яких документів продавець є власником цих об`єктів , не зазначено розміру та власника земельної ділянки на яких збудована нерухомість (а.с.13-21).

Рішенням Маріупольської міської ради від 28 вересня 2016 року №7/11-729 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» затверджено Положення про користування об`єктами благоустрою комунальної власності на території м. Маріуполя, Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, Положення про Комісію з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя, склад Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя (а.с.27-33).

Відповідно до протоколу засідання Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради № 22 від 10 липня 2017 року надано дозвіл Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя демонтувати тимчасові споруди згідно зі списком (а.с.39-40).

Згідно з протоколом засідання Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради № 36 від 31 серпня 2018 року затверджений перелік торгівельних об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку з порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд (а.с.34-37).

Сторонами не заперечується, що на підставі оскаржених у цій справі рішень Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради перелічені позивачем торговельні павільйони були демонтовані. Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення а демонтажу торгівельних павільйонів на підставі цього рішення.

При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що прийняті відповідачами рішення та дії щодо демонтажу самовільно встановлених торговельних павільйонів за відсутності оформлення дозвільних документів, вчинені відповідно до наданих повноважень органу місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З наданих відповідачем відомостей випливає, що зазначені позивачем торговельні павільйони в якості об`єктів нерухомості не зареєстровані, поштові адреси у встановленому порядку їм не присвоєні (а.с.65-72). Вказані обставини позивачем жодним доказом не спростовані.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведена наявність права власності на перелічені нею торговельні павільйони, як об`єкти нерухомого майна, оскільки при розгляді справи не встановлено обставин нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу таких павільйонів та їх державної реєстрації.

При цьому, предметом даного спору не є встановлення факту наявності або відсутності права власності або порушення такого речового права, оскільки ці питання відносяться до спору про право цивільне, яке не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Водночас, позивач стверджує про порушення її прав чи інтересів при реалізації свого права власності діями відповідачів, посилаючись на договори купівлі-продажу торговельних павільйонів, які вона використовувала у своїй підприємницькій діяльності.

При цьому, позивач в апеляційній скарзі зазначила, що вона не має доводити факт належності їй торгівельних павільйонів, оскільки це не є предметом спорку, відтак, суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, які будуються на твердженні про належність позивачу спірних павільйонів на праві власності.

Крім того, відповідачем не надано відомостей та відповідних доказів про наявність будь-яких дозволів на розміщення торговельних об`єктів за вказаними у позовній заяві адресами чи інших підстав для здійснення підприємницької діяльності з розміщенням у встановленому порядку торговельних павільйонів.

Пунктом 2.3. розділу II «Контроль розміщення тимчасових споруд та провадження підприємницької діяльності» затвердженого відповідачем Положення про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, встановлено, що у випадку виявлення самовільно встановлених тимчасових споруд, встановлення порушень умов розміщення тимчасових споруд та/або провадження підприємницької діяльності в тимчасових спорудах, інших вимог діючого законодавства спеціаліст Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя проводить фотофіксацію та направляє Власнику тимчасової споруди попередження) з вимогою щодо їх усунення. Строки усунення вказаних порушень не можуть перевищувати 14 календарних днів.

Згідно з пунктом 2.7 підставою для демонтажу тимчасової споруди є відповідне рішення Комісії, у якому визначається тимчасова споруда, що підлягає демонтажу, підстави прийняття відповідного рішення комісії та термін проведення демонтажу.

Згідно з пунктом 14 Положення про Комісію з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя результати роботи комісії оформлюються протоколом.

Підпунктом 4.4. пункту 4 Положення про Комісію встановлено, що комісія приймає рішення щодо демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Протоколом № 22 від 10 липня 2017 року надано дозвіл Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя демонтувати тимчасові споруди згідно до списку.

Відповідачем зазначено, що Рішенням Маріупольської міської ради від 22 серпня 2018 року №7/34-3025 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 28 вересня 2016 року №7/11-729 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» внесено зміни у розділ II «Положення про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» виклавши пункт 2.3. у новій редакції, а саме:

«2.3. У випадку виявлення нової незаконно встановленої ТС головою районної адміністрацією протягом одного робочого дня організовується комісійне обстеження виявленого об`єкту за участю представників районної адміністрації, департаменту по роботі з активами міської ради, інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя, департаменту з питань безпеки та запобігання корупції міської ради та Національної поліції України. За результатами проведеного обстеження, інспекцією міської ради з благоустрою м. Маріуполя складається акт, в якому зазначається, що ТС підлягає демонтажу. Демонтована ТС може бути повернена власнику у разі надання правовстановлюючих документів та за письмовою заявою».

На засіданні Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя від 31 серпня 2018 року прийнято рішення, яке оформлено у вигляді Протоколу № 36, в якому визначено перелік торгівельних об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку із порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Зі змісту наведених норм випливає, що прийняті відповідачами рішення та дії щодо демонтажу самовільно встановлених торговельних павільйонів за відсутності оформлення дозвільних документів, вчинені відповідно до наданих повноважень органу місцевого самоврядування.

Посилання позивача на демонтаж павільйонів без попередження власника суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано підтвердження щодо обізнаності відповідачів про належність демонтованих павільйонів до власності позивача через відсутність відповідних дозвільних документів на їх розміщення.

Апелянтом також не доведено, відповідно до яких документів , за якою адресою та на якій земельній ділянці надано позивачу згоду на здійснення торгівлі хлібо - булочними виробами, з якими органами погоджено зазначена підприємницька діяльність.

Позовні вимоги щодо повернення демонтованих торговельних павільйонів не обґрунтовані позивачем ані доказами про місце зберігання таких павільйонів, ані доказами про наявність перешкод в їх поверненні з боку відповідачів у справі.

Отже, у сфері публічно-правових відносин порушення, пов`язані з незаконним вилученням майна, у цій справі не встановлені, а вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть бути заявлені позивачем в порядку вирішення цивільно-правового спору, який не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув матеріали справи, відтак доводи апеляційної скарги щодо неповного розгляду справи є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 200/3239/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя Маріупольської міської ради про визнання неправомірними та скасування рішень та визнання незаконними дій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць