Справа № 160/2580/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2019 року Справа № 160/2580/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І. О.
за участі секретаря судового засіданняЧерніженко К.Е.
представника позивача представника відповідача представника третьої особиСизько О.В. Кареніної Г.М. Кальченка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ФАСТ" до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
20.03.2019 року Приватне підприємство "ФАСТ" (далі - ПП "ФАСТ", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:
Ухвалою суду від 25.03.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257, ч. 5 ст. 262 КАС України. Також, сторонам був встановлений строк для подання до суду відзиву на позову, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив відповідно.
Ухвалою суду від 25.04.2019 року було задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради.
Ухвалою суду від 25.04.2019 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, посилаючись на те, що до наданих позивачем документів для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не був наданий документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на даній земельній ділянці, а саме, відсутній договір купівлі-продажу від 02.03.2007 року, на підставі якого виникло право власності на зазначений об'єкт. На підтвердження права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці по вул. Макарова, 20 А, позивач надав лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, виходячи з норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджує факт реєстрації речового права в реєстрі і не є документом, на підставі якого виникає речове право. Тобто, не є і не може бути документом, який сам по собі без зв'язку з відповідним документом, на підставі якого виникло таке право, може посвідчувати речове право на об'єкт.
10.05.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що відмова позивача в видачі містобудівних умов і обмежень позивачу мотивована відсутністю в поданому пакеті документів договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 02.03.2007 року. Зазначає, що сам договір не посвідчує право власності позивача на об'єкт нерухомого майна на момент подачі документів, а є підставою його виникнення. Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимагає саме надання документу, який посвідчує право власності на об'єкт нерухомості з метою встановлення права у особи, яка має намір здійснити забудову, або реконструкцію об'єкту нерухомості права на здійснення таких дій саме на момент подачі документів. У своєму відзиві відповідач вказує, що саме договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва є документом, який посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, при цьому зазначаючи що саме на підставі цього документу виникло право власності. Таким чином, на думку позивача, відповідач плутає поняття документу, який посвідчує право власності та документу на підставі якого таке право виникло. Також, не відповідає дійсності висновок відповідача про те, що надана позивачем інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сама по собі не посвідчує право на об'єкт. Хибним є і висновок відповідача, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документом, який посвідчує право на об'єкт незавершеного будівництва перш за все є документ на підставі якого таке речове право виникає, так як саме вказаний Закон, зазначає про зовсім інше, оскільки, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.
27.05.2019 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких викладено доводи, аналогічні поясненням, наведеним у відзиві на позов.
03.06.2019 року позивачем подано відповідь на пояснення третьої особи, згідно якої Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" або будь-яким іншим нормативно-правовим актом не встановлений обов'язок забудовника сплатити пайову участь для отримання та до моменту отримання містобудівних умов та обмежень, та не передбачає підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень відсутність оплати пайового внеску на етапі отримання вихідних даних.
Представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача вимоги позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 355.
Листом від 01.02.2019 р. № 7/20-44 позивачу відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування та будівництва об'єкта будівництво промислово-складської будівлі по вул. Макарова, 20А, у зв'язку з подачею на розгляд правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна не в повному обсязі, а саме, відсутній договір купівлі-продажу від 02.03.2007 року, на підставі якого виникло право власності на зазначений об'єкт.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, за приписами частини 5 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.
Відповідно до частини першої статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження.
Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.
Згідно з частиною 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;
2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;
4) витяг із Державного земельного кадастру.
Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва.
Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень, є вичерпним.
При цьому, частиною 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Згідно з частиною 6 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.
Отже, аналізуючи подану заяву та додані до неї додатки, суд робить висновок, що позивач подав повний пакет документів, у тому числі копію документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва, а саме: Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 147172064 від 28.11.2018 року.
Посилання департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на те, що Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не є відповідною копією документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, судом не приймається, з огляду на наступне.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт перший частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Згідно пункту другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.
Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій (частина перша статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Аналізуючи приписи частини першої статті 19 вказаного Закону, формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником, є складовою частиною проведення державної реєстрації прав.
Згідно приписів частини другої статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, суд вказує, що договір купівлі-продажу від 02.03.2007 року є лише документом, на підставі якого проведено реєстраційну дію, проте сам по собі, без проведення відповідної державної реєстрації прав, не є документом, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, який Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та іншими законами України наділений повноваженнями вирішувати питання щодо надання містобудівних умов та обмежень відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.
Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд вказує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя, є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
В даному випадку питання щодо надання містобудівних умов та обмежень віднесено до компетенції відповідача - департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та приймається ним на основі адміністративного розсуду. У зв'язку з чим, суд відмовляє у вимозі позивача про зобов'язання Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради видати Приватному підприємству "ФАСТ" містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Макарова, 20 А для будівництва промислово-складської будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Макарова, 20 А.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов Приватного підприємства "ФАСТ" підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 20 від 01.03.2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 960,50 грн. підлягає стягненню з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ч. 2 ст. 9, ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного підприємства "ФАСТ" до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 червня 2019 року.

Суддя І.О. Лозицька