Справа № 826/15272/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2019 року №826/15272/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ у м.Києві), в якій позивач, з урахуванням заяви про усунення недоліків адміністративного позову від 29.10.2018, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позов мотивовано тим, що позивач має право на отримання пенсії за вказаний період, а припинення виплати пенсії відповідачем суперечить вимогам Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прямо порушує право позивача на соціальний захист та є дискримінаційним.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти позовних вимог, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365».

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане Пенсійним фондом України 17.12.2005) та внутрішньо переміщеною особою, що вбачається з довідки від 18.11.2014 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації.

Як вбачається із змісту позовної заяви, з моменту взяття на облік та до травня 2018 року відповідач щомісячно виплачував позивачу належну суму пенсії на банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Однак, у травні 2018 відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу.

21.06.2018 позивач звернулася до ГУ ПФУ у м.Києві із заявою про призначення/перерахунок пенсії та доданими до неї документами, що вбачається з розписки-повідомлення спеціаліста відповідача про прийняття вказаної заяви та документів.

26.07.2018 позивач направила відповідачу інформаційний запит, у якому, зокрема, просила надати інформацію про те, на яких підставах та відповідно до яких нормативно-правових актів ГУ ПФУ у м.Києві у травні 2018 року припинено виплату їй пенсії, а також виплатити їй належні суми пенсії.

На вказане звернення ГУ ПФУ у м.Києві листами від 14.08.2018 №60358/02/К-5278 та від 22.08.2018 №66293/02 надало відповіді, у яких зазначило, зокрема про те, що 12.05.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365», відповідно до п.15 якої, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Згідно з Витягом з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09.07.2018 №243, їй поновлено виплату пенсії з 01.05.2018. В серпні 2018 року їй нараховано пенсійну виплату за серпень 2018 року в сумі 3178,87 грн. Борг в сумі 9536,61 грн. за травень, червень та липень 2018 року обліковується окремо та буде виплачуватися в окремому порядку. На теперішній час зазначений Порядок знаходиться в стадії затвердження, тому здійснити виплату пенсії за минулий період немає можливості.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Крім того, частиною 1 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII установлено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У листах ГУ ПФУ у м.Києві від 14.08.2018 №60358/02/К-5278 та від 22.08.2018 №66293/02, направлених позивачу у відповідь на її звернення від 26.07.2018, не зазначено причин та підстав припинення виплати їй пенсії з травня 2018 року. Не містить таких відомостей і відзив відповідача. Натомість, ГУ ПФУ у м.Києві посилається на пп.пп.4, 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365.

Так, вказаною нормою передбачено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі:

- скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

- отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Про існування вищевказаних обставин щодо позивача відповідачем жодної інформації не надано.

Разом з тим, суд вважає необхідним наголосити, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, зокрема право на пенсійне забезпечення (зазначена правова позиція відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.09.2018 у зразковій справі № 805/402/18).

А відтак, твердження відповідача, стосовно того, що заборгованість з пенсійних виплат за травень-липень 2018 року буде виплачена позивачу на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, є необґрунтованими, оскільки відповідач керується підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», яким є підзаконним актом та не може обмежувати права позивача на щомісячне отримання пенсії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року, а також зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Відповідач, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, не довів відповідність оскаржуваної бездіяльності вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо невиплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії, що утворилася за період з травня по липень 2018 року.

4. В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко