Справа № 826/11415/16
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2019 року

Київ

справа №826/11415/16

адміністративне провадження №Зі/9901/168/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" - адвоката Музичук Юлії Анатоліївни про відвід суддям Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. та Рибачуку А.І. у справі №826/11415/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" звернулось з позовом до Національного банку України, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів: від 12 листопада 2014 року № 248/11-14/кт; від 6 листопада 2014 року № 247/11-14/кт; від 8 жовтня 2014 року № 221/10-14/кт; від 19 вересня 2014 року № 213/09-14/кт; від 20 червня 2014 року № 171/06-14/кт; від 27 травня 2014 року № 154/06-14/кт; від 21 березня 2014 року № 18; від 06 травня 2014 року № 38; від 29 грудня 2009 року № 61/09; від 14 серпня 2008 року № 38/08-08/СТ; від 21 травня 2008 року № 16/05-08/СТ; від 23 жовтня 2008 року № 52; від 04 червня 2014 року № 12/09/6; від 13 травня 2014 року № 12/09/5; від 23 лютого 2009 року № 12/09/3; 20 лютого 2009 року № 12/09/2;

- визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" до категорії неплатоспроможних".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року.

Національний банк України подав до Верховного Суду України заяву про перегляд вищезазначеної ухвали суду касаційної інстанції, з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Ухвалою Верховного Суду України від 7 липня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року.

У зв`язку з набранням чинності Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заява відповідача разом зі справою передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

За результатами перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року заяву Національного банку України задоволено частково.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності НБУ щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів - закрито, роз`яснено право на звернення із цими позовними вимогами до суду господарської юрисдикції.

Справу №826/11415/16 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" до категорії неплатоспроможних" передано на розгляд до суду першої інстанції - Окружного адміністративного суду міста Києва.

За результатами нового розгляду, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оскаржили їх в касаційному порядку.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року та 13 червня 2019 року, відповідно, відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

19 червня 2019 року представник товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" подала до суду заяву про відвід суддям Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. та Рибачуку А.І.

Відповідно до положень частини третьої та четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року визнано відвід необґрунтованим, а заяву про відвід колегії суддів передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяви. Провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід складу суду іншим суддею.

За результатами автоматизованого розподілу від 11 липня 2019 року, заяву про відвід колегії суддів у справі № 826/11415/16 передано на розгляд судді Чиркіну С.М.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини десятої статті 40 КАС України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід.

Перевіряючи заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" - адвоката Музичук Юлії Анатоліївни у справі №9901/668/18 судом встановлено таке.

Заяву про відвід колегії суддів мотивовано тим, що вищевказана справа слухається в Касаційному адміністративному суді повторно, після направлення її на новий розгляд в суд першої інстанції, а оскільки судді Мороз Л.Л. та Бучик А.О. вже приймали участь в розгляді даної справи в суді касаційної інстанції при прийнятті постанови від 31.07.2018, то вказані обставини можуть свідчити про їх упередженість та необ`єктивність. Представник позивача також вказує на існування сумнів щодо правомірності (з урахуванням переліку суддів, що перебувають у відповідних палатах) формування складу колегії.

В якості нормативного обґрунтування в заяві наявне загальне посилання на частину першу статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та зазначено, що суддя не може брати участь в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу якщо наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із вимогами частини третьої статті 39 КАС України відвід повинен бути вмотивованим.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Вказані у заяві про відвід підстави для відводу суддів не свідчать про упередженість або необ`єктивність суддів, пряму чи опосередковану заінтересованість в результаті розгляду справи, а фактично відображають власну позицію представника позивача щодо прийнятого суддями рішення.

Отже, твердження позивача не знайшли свого підтвердження щодо можливої упередженості суддів, оскільки мають суб`єктивний характер та жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про їх упередженість чи ставили б під сумнів їх безсторонність, не наведено. Тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України та інших передумов для відводу судді Верховного Суду.

З приводу сумнів представника позивача щодо правомірності (з урахуванням переліку суддів, що перебувають у відповідних палатах) формування складу колегії, суд зазначає таке. За результатами автоматизованого розподілу від 22.05.2019, проведеного в порядку визначеному КАС України, з урахуванням визначеного зборами судів персонального складу судових палат, була визначена колегія судів.

Сумніви представника позивача, щодо правомірності формування складу колегії ґрунтуються на припущеннях та спростовуються об`єктивними доказами, зокрема інформацією зазначеною у протоколі передачі судової справи визначеному складу суду.

Отже, доводи зазначені в заяві про відвід колегії суддів не ґрунтуються на вимогах Закону, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. та Рибачука А.І., не підкріплені належними та допустимими доказами, які містили б дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію» визначеними КАС України та Європейським судом з прав людини.

У зв`язку наведеним вище, підстави для задоволення заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" - адвоката Музичук Юлії Анатоліївни про відвід суддів відсутні.

Керуючись статтями 36, 40, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" - адвоката Музичук Юлії Анатоліївни про відвід суддям Мороз Л.Л., Бучик А.Ю. та Рибачуку А.І. у справі №826/11415/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Чиркін С.М.