Справа № 1340/3897/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4602/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача Несторовича Б.В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Гулкевич І.З.; складене у повному обсязі 29 жовтня 2018 року) в адміністративній справі № 1340/3897/18 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Головне управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило стягнути фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 податковий борг в сумі 259 181,88 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач своєчасно не сплатила узгоджені суми податкового зобов`язання, що призвело до виникнення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб, податку на додану вартість, пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов`язань і податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 259 181,88 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ФОП ОСОБА_2 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, відкривши спрощене провадження в адміністративній справі за цим позовом та ухваливши рішення, грубо порушив норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що призвело до порушення її прав. Крім того, суд не врахував, що строк подання цього позову до адміністративного суду є протермінованим.

ГУ ДФС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало, що рішення суду першої інстанції є правомірним, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що контролюючий орган звернувся до суду з позовом з дотриманням строків звернення до адміністративного суду, передбачених статтею 122 КАС України та строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Тому просило апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні апелянта та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку в податковому органі як платник податків та зборів.

Відповідно до статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість за нею рахується борг у розмірі 259 181,88 грн, який складається з наступних показників:

Єдиний податок з фізичних осіб - 201 234,44 грн:

- 184 305,61 грн - залишок несплаченого грошового зобов`язання, яке виникло відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 17.04.2015 та пеня згідно зворотного боку облікової картки в сумі 16 928,83 грн.

Податок на додану вартість - 2 040,00 грн:

- 2040,00 грн - штрафні санкції, які виникли відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 17.04.2015 № .

Пеня за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов`язань - 51 519,68 грн:

- 50 839,68 грн - відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 17.04.2015 № 4;

- 680,00 грн - штрафні санкції, які виникли відповідно до податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 17.04.2015 № .

Податок на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування - 4387,76 грн:

- 4274,06 грн - згідно податкового повідомлення-рішення № від 17.04.2015 та пеня згідно зворотного боку облікової картки в сумі 113,70 грн.

ФОП ОСОБА_2 , не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржила їх в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 03.08.2015 № 7534/Т/99-99-10-01-03-14 повторну скаргу ФОП ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

На підставі цього рішення позивачем було сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» № 1355-23 від 11.09.2015 про сплату суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями.

Вказану вимогу ФОП ОСОБА_2 отримала 06.10.2015; не оскаржила її, проте податковий борг у добровільному порядку не погасила, що стало підставою для звернення ГУ ДФС у Львівській області до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що контролюючим органом були вжиті заходи для погашення відповідачем податкового боргу, однак, такі заходи позивача не призвели до повного погашення податкової заборгованості; загальна сума податкового боргу відповідача складає 259 181,88 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вказані положення кореспондують із приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, відповідно до яких платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Строки сплати податкового зобов`язання визначені статтею 57 ПК України.

Відповідно до пунктів 57.1, 57.3 цієї статті платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Як уже було зазначено вище, податковий борг в розмірі 259 181,88 грн виник внаслідок несплати відповідачем узгоджених сум податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 17.04.2015 із єдиного податку з фізичних осіб, податку на додану вартість, пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов`язань і податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Позивачем вживались заходи щодо погашення платником податкового боргу шляхом надсилання податкової вимоги форми «Ф» № 1355-23 від 11.09.2015, проте вони не призвели до погашення цього боргу.

Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 87.1, 87.2, 87.11 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку-фізичної особи.

За приписами пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З огляду на наведені обставини та з урахуванням того, що заходи по погашенню відповідачем податкового боргу не призвели до його погашення; доказів про сплату податкового боргу відповідачем під час вирішення справи судом першої інстанції не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП ОСОБА_2 спірної суми податкової заборгованості.

Що стосується доводів апелянта з приводу пропущення строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким іншим законом є ПК України, відповідно до пункту 102.4 статті 102 якого у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Крім того, податкове законодавство визначає спеціальні строки, відповідно до яких може розпочинатися процедура стягнення податкового боргу.

Так, згідно із пунктом 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Тобто, з моменту надсилання податкової вимоги платнику розпочинається строк відліку звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, а в контролюючого органу виникає право на звернення до суду з відповідним позовом лише після спливу 60 календарних днів з дня надіслання платнику податків податкової вимоги.

Як уже було зазначено, у зв`язку з оскарженням податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку податкова вимога форми «Ф» № 1355-23 про сплату суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями була сформована лише 11.09.2015, надіслана на адресу відповідача та отримана відповідачем 06.10.2015.

Така вимога не була останньою оскаржена, податковий борг у добровільному порядку в строк до 07.12.2015 не погасила, що стало підставою для звернення ГУ ДФС у Львівській області до суду із цим позовом.

Як видно зі штемпеля Львівського окружного адміністративного суду, позовна заява ГУ ДФС у Львівській області у цій справі надійшла до суду 28.08.2018, тобто до спливу 1095 днів з часу виникнення у позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

З приводу покликання апелянта на те, що відкривши спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом у цій справі та ухваливши рішення, суд першої інстанції грубо порушив норми КАС України, що привело до порушення її прав, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 12 КАС України, яка визначає форми адміністративного судочинства, встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктом 7 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції проігнорував приписи пункту 6 частини шостої цієї статті, відповідно до якої справами незначної складності є справи щодо:

оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, у вказаній справі жодне рішення суб`єкта владних повноважень позивачем не оскаржується, а спір стосується стягнення грошових сум, що грунтуються на рішеннях податкового органу, які набрали законної сили і строк оскарження яких закінчився.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, при тому, що вона не вказана у переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 частини першої статті 263 КАС України, яка визначає особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сума грошових коштів, яку просив стягнути позивач з ФОП ОСОБА_2 , перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд цієї справи незначної складності повинен був відбуватися в судовому засіданні.

Статтею 317 КАС України, якою зокрема визначено підстави для скасування судового рішення, встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судом не встановлено, що вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи і апелянтом з цього приводу не зазначено жодного обгрунтування.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що копії процесуальних рішень та інших матеріалів справи надсилалися судом на адресу, за якою позивач зареєстрована в органах ДМС України і в органах ДФС України.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 1340/3897/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 16 липня 2019 року.