Справа № 607/14795/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №607/14795/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18599/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 607/14795/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області

на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року (у складі головуючого судді Ромазана В.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Мікули О.І., суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до його трудового стажу періодів роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини, з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу, з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника, у тому числі після проведення реорганізації зазначеного об`єднання в ТОВ «ТЕХО ЛТД»;

зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати у трудовий стаж період його роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини, з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу, з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника, у тому числі після проведення реорганізації зазначеного об`єднання в ТОВ «ТЕХО ЛТД».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача періодів його роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини, з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу, з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника, у тому числі після проведення реорганізації зазначеного об`єднання у ТОВ «ТЕХО ЛТД», є протиправними, оскільки такий підтверджений записами у його трудовій книжці, які виконані відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, чітко, без будь-яких виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ на підставі якого внесено відповідний запис. Належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати у його трудовий стаж вищевказані періоди роботи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 11 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 607/14795/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапу В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 607/14795/16-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як одержувач пенсії по інвалідності третьої групи, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», його страховий стаж становить 21 рік 5 місяців 13 днів.

Позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про зарахування до страхового стажу період його роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини, з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу, з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника, у тому числі після проведення реорганізації зазначеного об`єднання у ТОВ «ТЕХО ЛТД».

Разом з тим, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні зазначеного стажу роботи до трудового стажу, мотивуючи це тим, що у трудовій книжці ОСОБА_1 у записах про періоди роботи на Тернопільському хлібзаводі №1 (ТОВ «ТЕХО ЛТД») містяться виправлення, які не оформлені належним чином відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції 17 серпня 1993 року за № 110), а тому відсутні підстави для зарахування відповідних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому факту, що у трудовій книжці ОСОБА_1 у записах про періоди роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 (ТОВ «ТЕХО ЛТД») містяться виправлення, які не оформлені належним чином відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції 17 серпня 1993 року за № 110, а тому відсутні підстави для зарахування відповідних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29 липня 1993 року

Згідно з цією Інструкцією усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абзац 1 пункту 2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абзац 2 пункту 2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абзац 3 пункту 2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (пункт 2.9.).

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 останній працював на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини (наказ № 292к від 03 серпня 1987 року), з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу (наказ № 77к від 18 березня 1992 року), з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника (наказ № 432-к від 01 листопада 1992 року), у тому числі, після проведення реорганізації зазначеного об`єднання в орендне підприємство ТОВ «ТЕХО ЛТД» (наказ № 7 регіонального відділення Фонду державного майна від 02 грудня 1992 року).

Із дослідженої судами попередніх інстанцій в судових засіданнях вищевказаної трудової книжки ОСОБА_1 було встановлено, що усі записи у ній виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом українською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Тому, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій про те, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про періоди його роботи на Тернопільському хлібзаводі № 1 Тернопільського виробничого об`єднання хлібопекарної промисловості з 10 серпня 1987 року по 19 березня 1992 року на посаді комірника сировини, з 19 березня 1992 року по 01 листопада 1992 року на посаді комірника матеріального складу, з 01 листопада 1992 року по 21 березня 1994 року на посаді прийомоздавальника, у тому числі після проведення реорганізації зазначеного об`єднання у ТОВ «ТЕХО ЛТД», виконані відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Враховуючи викладене, обставини цієї справи, а також період часу, що пройшов з моменту винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів Верховного Суду вважає вірним висновки суддів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як запереченням на адміністративний позов, так і поданій пенсійним органом в апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа