Справа № 1.380.2019.000443
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6230/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Синьовського Б . В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Сакалоша В. М., повний текст рішення виготовлений 26 квітня 2019 року) у справі № 1.380.2019.000443 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив визнати протиправними дії Львівської міської ради щодо ненадання офіційних відповідей на звернення позивача та невжиття заходів щодо забезпечення дотримання підпорядкованим підприємством вимог чинного законодавства, з питань проведення періодичної повірки квартирних лічильників теплової енергії;

зобов`язати Львівську міську раду взяти під особистий контроль виконання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» договірних зобов`язань, визначених умовами договору приєднання від 01.06.2014 (в редакції чинній станом на 01.10.2017), в частині проведення повірки квартирного лічильника теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради в особі департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради як нереагування на звернення ОСОБА_1 з питань проведення періодичної повірки квартирних лічильників теплової енергії.

Зобов`язано Львівську міську раду в особі департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вирішити питання щодо проведення періодичної повірки квартирного лічильника теплової енергії в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову оскаржила Львівська міська рада, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що між ОСОБА_1 та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» існує інший судовий спір у справі № 462/4147/18, в якому рішенням Залізничного районного суду від 23.11.2018 позивачу було відмовлено у здійсненні повірки лічильника за кошти підприємства.

Суд першої інстанції не врахував того, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи не мають права незаконно втручатись у господарську діяльність ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Фактично оскарженим рішенням суду на Львівську міську раду було покладено не властиві функції та зараховано до учасників правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг. Суд не з`ясував, чи дійсно було порушено право позивача на здійснення повірки лічильника і ким таке право було порушене, не встановив факту наявності у ОСОБА_1 лічильника, не перевірив належності позивачу квартири по АДРЕСА_1 на праві власності.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено чи ОСОБА_1 при телефонному зверненні на «Гарячу лінію міста» вимагав надання письмової відповіді, та з огляду на це помилково прийшов до висновку, що не наданням саме письмової відповіді було порушене право ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що управління інженерного господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради листом від 17.01.2019 № 2502-92 надало ОСОБА_1 відповідь на звернення на «Гарячу лінію міста». Вказане спростовує твердження суду першої інстанції про те, що апелянтом не надано відповідь на звернення позивача.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Львівської міської ради, в якому, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, позивача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Відповідно до статті 15 вказаного Закону відповідь за результатами розгляду заяв в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Таким чином, відповідач був зобов`язаний дати письмову відповідь на усне звернення позивача.

Враховуючи те, що надавач послуг - ЛКП «Залізничнетеплоенерго» згідно статуту підпорядковане департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, суд першої інстанції вважав доцільним зобов`язати Львівську міську раду в особі департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вирішити питання щодо проведення повірки квартирного лічильника теплової енергії в квартирі ОСОБА_1 .

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 01.07.2014 між позивачем та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» укладено договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до підпункту 10 пункту 4.1 договору приєднання від 01.07.2014 споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Згідно із підпунктом 4 пункту 4.4 договору виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у томі числі демонтаж, транспортування та монтаж.

У зв`язку з невиконанням ЛКП «Залізничнетеплоенерго» вимог договору приєднання від 01.07.2014 щодо проведення періодичної повірки лічильника теплової енергії, 14.11.2018 ОСОБА_1 звернувся на «гарячу лінію» Львівської міської ради як до власника ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з метою вирішення спору.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).

Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює, зокрема, Закон України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР).

Апеляційний суд звертає увагу, що реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис статті 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

Статтею 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Згідно статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Статтею 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Виходячи з наведених вище норм права, є підстави для висновку про те, що органи місцевого самоврядування зобов`язані надати письмову відповіді на звернення громадян України у 30-ти денний строк.

Всупереч наведеному, відповідачем не надано письмової відповіді на звернення позивача на «гарячу лінію» Львівської міської ради від 14.11.2018, що знайшло своє підтвердження наявними в справі доказами.

Зазначеної обставини не заперечує представник відповідачів суду, який пояснив, що письмової відповіді на звернення позивача Львівська міська рада не надавала в силу того, що позивач в телефонному зверненні на дачі письмової відповіді не наполягав.

Щодо твердження апелянта про те, що управління інженерного господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради листом від 17.01.2019 № 2502-92 надало ОСОБА_1 відповідь на звернення на «гарячу лінію міста», суд апеляційної інстанції зазначає, що даний лист був відповіддю на звернення позивача до Прем`єр-міністра України від 17.12.2018, тобто на інше звернення.

Апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі скаржник спершу стверджує, що позивач не вимагав письмової відповіді на звернення на «гарячу лінію», а тому право позивача на отримання відповіді на звернення не порушено, а потім зазначає, що не зобов`язаний давати письмову відповідь на всі звернення на «гарячу лінію», а в кінці апеляційної скарги апелянт вказує, що лист від 17.01.2019 № 2502-92 і є письмовою відповіддю на звернення позивача на «гарячу лінію». Вказане свідчить про формальний підхід апелянта до спростування факту ненадання письмової відповіді на звернення позивача на «гарячу лінію».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Львівської міської ради щодо ненадання офіційної відповіді на усне (телефонне) звернення позивача та невжиття заходів щодо забезпечення дотримання підпорядкованим підприємством вимог чинного законодавства щодо проведення періодичної повірки лічильника теплової енергії.

Відповідно до частини 1 та п. 4 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначені положення законодавства є підстави для висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 та покласти обов`язок на відповідача розглянути звернення позивача та надати останньому відповідь згідно чинного законодавства , оскільки це необхідно для ефективного захисту його порушеного права, про це просить позивач в суді апеляційної інстанції, та змінити оскаржуване рішення суду шляхом доповнення його резолютивної частини реченням про зобов`язання відповідача розглянувши усне звернення ОСОБА_1 від 14.11.2018 та надати позивачу відповідь згідно чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Львівської міської ради взяти під особистий контроль виконання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» договірних зобов`язань, визначених умовами договору приєднання від 01.06.2014, в частині проведення повірки позивачу квартирного лічильника теплової енергії, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ЛКП «Залізничнетеплоенерго», затвердженого наказом в. о. директора департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 450 від 22.07.2016 (далі - Статут), ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є правонаступником комунального підприємства теплових мереж Залізничного району м. Львова, перетворене ухвалою № 118 від 21.01.1999 4-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради (надалі - власник) і підпорядковане департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, яке є представником власника територіальної громади (надалі - уповноважений орган).

З тексту Статуту видно, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є юридичною особою, здійснює свою діяльність на підставі законодавства, несе відповідальність за таку діяльність згідно з чинним законодавством, має право укладати угоди (пп. 3.1, 3.2, 3.4, 3.6 Статуту).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають в комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 5 статті 24 ГК України органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб`єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки, на підставах, у межах і порядку, визначених законом.

Відповідно до пункту 62 Рішення ЄСПЛ від 8.04.2010 в справі «Єршов проти Російської Федерації», враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, підприємство не було наділене достатньою управлінською та організаційною незалежністю від муніципальних органів влади. Незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнаними відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Враховуючи наведені положення законодавства та практику ЄСПЛ, слід прийти до висновку, що Львівська міська рада в особі свого структурного підрозділу - департаменту житлового господарства та інфраструктури стосовно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» має контрольні функції за виконанням підприємством вимог законодавства з питань житлово-комунальних правовідносин та виконання договорів.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача вирішити питання щодо проведення повірки теплолічильника в квартирі позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, враховуючи викладене, приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Львівської міської ради шляхом доповнення його резолютивної частини новим реченням про зобов`язання зазначеного відповідача розглянути звернення ОСОБА_1 та надати йому відповідь згідно чинного законодавства.

В решті оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.000443 в частині визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради змінити, доповнивши його резолютивну частину новим реченням.

Зобов`язати Львівську міську раду розглянути усне звернення ОСОБА_1 від 14.11.2018, зареєстроване в контактному центрі за № 76484, та надати йому письмову відповідь згідно чинного законодавства.

В решті оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 12.07.2019.