Справа № 640/4137/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 640/4137/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства «Ф-Студія»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Ф-Студія» (надалі - позивач) (адреса: 03127, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 100/2 ідентифікаційний код 32304441) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач) (адреса: 01014, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код 39439980), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 20 грудня 2018 року (надалі - ППР № ).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскільки позивач сформував податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних документів (в тому числі, на підставі зареєстрованої в ЄПРН податкової накладної), якими підтверджується факт реального здійснення господарської операції з придбання у контрагента ТОВ «КОНКОРН» поліграфічної продукції, а виявлена технічна помилка у податковій декларації за вересень 2018 року не призвела до зміни суми податкового кредиту (66 080,00 грн.) і не зумовила недоплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість (не призвела до втрат бюджету), та враховуючи, що такий уточнюючий розрахунок було подано позивачем у строки і в порядок, передбачені Податковим кодексом України (надалі - ПК України), то за вказаних вище обставин слід дійти висновку про недоведеність відповідачем податкового правопорушення щодо завищення позивачем сум податкового кредиту в розумінні ст. 119 ПК України.

Відсутність складу податкового правопорушення, покладеного відповідачем в основу прийнятого ним податкового повідомлення - рішення, свідчить про протиправність зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість, визначення позивачу грошових зобов`язань з податку на додану вартість та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, і, як наслідок, унеможливлює прийняття позиції відповідача про правомірність прийняття ним спірного податкового повідомлення - рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача і вважає їх вважає їх такими, що не підлягають обґрунтуванню.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач перебуває на обліку в якості платника податків в Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДЕС. У м. Києві та є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 17 березня 2003 року та свідоцтвом № 37056312 про реєстрацію платника ПДВ від 27 березня 2003 року.

30 серпня 2018 року між позивачем та ТОВ «КОНКОРН» було укладено договір № 30/08/2018 купівлі-продажу поліграфічної продукції, за умовами якого ТОВ «КОНКОРН» зобов`язалося надати послуги по організації виготовлення поліграфічної сувенірної продукції та макетів, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість якої вказується в рахунках - фактурах та накладних.

30 серпня 2018 року, на підставі вищезазначеного договору, продавцем ТОВ «КОНКОРН» виписано рахунок - фактуру № 3008 на 560 000 одиниць продукції (вкладка А 4) загальною вартістю 396 480,00 грн., в тому числі ПДВ - 66 080,00 грн.

В цей же день за зазначеним договором відбулась поставка продукції, що підтверджується видатковою накладною № 3008 від 30 серпня 2018 року.

06 вересня 2018 року позивач здійснив оплату поставленої продукції в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок продавця ТОВ «КОНКОРН», що підтверджується платіжним дорученням № 89 від 06 серпня 2018 року.

На підставі отриманої від продавця та зареєстрованої Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - ЄРПН) податкової накладної № 17 від 30 серпня 2018 року, позивач включив зазначену в ній суму податку на додану вартість 66 080,00 грн. до податкового кредиту в податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи податковою накладною № 17 від 30 серпня 2018 року, квитанцією № 1 від 05 вересня 2018 року (на підтвердження прийняття податкової декларації контролюючим органом), а також витягом з ЄРПН № 1 від 27 грудня 2018 року (на підтвердження реєстрації податкової накладної № 17 від 30 серпня 2018 року в ЄРПН).

Відповідач провів камеральну перевірку даних позивача, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2018 року, за результатами якої склав акт перевірки № 19238/26-15-12-06-16 від 21 листопада 2018 року.

05 грудня 2018 року позивач подав уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, який в той же день було прийнято податковим органом, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 2 від 05 грудня 2018 року (реєстраційний номер ), уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок від 05 грудня 2018 року , додатком 5 до податкової декларації з податку на додану вартість «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» від 05 грудня 2018 року.

Не погодившись із актом перевірки, 06 грудня 2018 року позивач направив відповідачу претензію № 06-12/18, в якій просив розглянути уточнюючий розрахунок до податкової декларації за вересень 2018 року і яку відповідач отримав 06 грудня 2018 року (вхідний № 5916272).

За результатами розгляду претензії, відповідач надіслав позивачу лист № 125439/10/26-15-12-06-14 від 17 грудня 2018 року, яким повідомив про залишення висновків акту перевірки без змін.

20 грудня 2018 року на підставі акту перевірки відповідач прийняв ППР № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 66 080,00 грн. За податковим зобов`язанням та 16 520,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

28 грудня 2018 року позивач оскаржив ППР № до Державної фіскальної служби України (вихідний № 65749/6). Рішенням Державної фіскальної служби України від 15 січня 2019 року № 1789/6/99-99-11-04-02-25 строк розгляду скарги позивача продовжено до 25 лютого 2019 року. За результатами адміністративного оскарження Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 9039/6/99-99-11-04-02-25 від 25 лютого 2019 року, яким ППР № залишила без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи ППР № необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач прийняв ППР № , із яким позивач не погодився, у зв`язку із чим оскаржив його до суду.

У позовній заяві позивач зазначає, що платник податку - покупець не може бути позбавлений права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту у разі, якщо такий платник податків має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Позивач вважає, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки та ППР № не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він сформував податковий кредит в розмірі 66 080,00 грн. на підставі податкової накладної № 17 від 30 серпня 2018 року, зареєстрованої в ЄРПН 05 вересня 2018 року продавцем ТОВ «КОНКОРН» за наслідками здійснення господарської операції з постачання поліграфічної продукції згідно Договору купівлі-продажу № 30/08/ 2018 від 30 серпня 2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «КОНКОРН».

Особливу увагу у позові позивач звертає на те, що оскільки документом, який підтверджує право платника податку на податковий кредит, є належним чином оформлена податкова накладна, то в такому разі виписана ТОВ «КОНКОРН» податкова накладна № 17 від 30 серпня 2018 року, яка оформлена відповідно до вимог чинного законодавства та зареєстрована в ЄРПН, свідчить про відсутність підстав для включення зі складу податкового кредиту, зазначеної в ній суми ПДВ - 66 080,00 грн.

Також позивач зауважує, що визначальною підставою для виникнення у платника податків права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання робіт (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст та мають відповідати вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На думку позивача, наявність у нього первинних документів, які підтверджують реальний характер здійснення господарських операцій та які є підставою для бухгалтерського обліку таких операцій згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», свідчать про правомірність формування ним податкового кредиту за вересень 2018 року по факту придбання поліграфічної продукції у ТОВ «КОНКОРН» та безпідставність збільшення відповідачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість на підставі спірного ППР № .

Також в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відсутність підстав для збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на підставі спірного ППР, унеможливлює застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Крім цього, відсутність квитанції про неприйняття податкової накладної № 17 від 30 серпня 2018 року свідчить про наявність у позивача підстав для формування суми податкового кредиту за такою податковою накладною, а, отже, і про неправомірність збільшення позивачу сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі ППР, що оскаржується.

До того ж, в своїй позовній заяві позивач висловлює позицію стосовно того, що питання віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника податків. Платник податків (покупець) не несе відповідальності за наслідки невиконання постачальником обов`язків з декларування своїх податкових зобов`язань та несплати податків до бюджету. За таких обставин, відповідальність за допущені податкові правопорушення несе безпосередньо правопорушник. Отже, з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, к разі порушення контрагентом платника податків норм чинного законодавства, відповідальність за негативні наслідки настає сааме щодо цієї особи, у зв`язку з чим, право платника податків - позивача на податковий кредит та від`ємне значення, не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою (продавцем).

Окремо позивач зазначає, що посилання відповідача на відомості, які містяться в інформаційно-аналітичних базах (ІС «Архів електронної звітності») є безпідставними, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні норм чинного законодавства України.

Також в позовній заяві позивач зосереджує увагу на реалізації свого права на подання контролюючому органу уточнюючого розрахунку до поданої ним раніше податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, у зв`язку із самостійно виявленою технічною помилкою, яка, до того ж, не призвела до зміни суми податкового кредиту 66 080,00 грн. та не зумовила недоплати податкового зобов`язання, а саме.

Так, зокрема, пункт 50.1. ст. 50 ПК України зобов`язував позивача, як платника податку, надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Уточнюючий розрахунок до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року позивач подав 05 грудня 2018 року, який в той самий день було прийнято контролюючим органом, що підтверджується квитанцією № 2 від 05 грудня 2018 року (реєстраційний номер ), уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок від 05 грудня 2018 року, додатком 5 до податкової декларації з податку на додану вартість «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» від 05 грудня 2018 року.

Отже, уточнюючий розрахунок від 05 грудня 2018 року до податкової декларації за вересень 2018 року, позивачем було подано вже після проведення відповідачем камеральної перевірки, оформленої актом від 21 листопада 2018 року.

Разом з тим, позивач зазначає, що камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить а ні до планових, а ні до позапланових, а подією, з настанням якої п. 50.2. ст. 50 ПК України пов`язує припинення права платника податків та уточнення показників раніше поданої ним звітності, є проведення саме документальної планової або позапланової перевірки. Отже, у випадках отримання акту камеральної перевірки щодо певної податкової декларації, платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до такої декларації.

Суд зазначає, що усі свої правові обґрунтування позивач надавав із посиланнями на правові позиції, викладені з кожного окремого питання у постановах Верховного суду.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач протиправно застосував проти нього штрафні (фінансові) санкції і як наслідок ППР № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із чим і звернувся до суду із відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно п.201.10. ст. 201 ПК України при здійсненні операцій постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надають покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/ розрахунку коригування, зареєстрованих в ЄРПН, покупець надсилає в електронному вигляді запит до ЄРПН, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН та податкову накладну / розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна / розрахунок коригування вважають зареєстрованими в ЄРПН та отриманими покупцем.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що відповідно по п.201.10. ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарі/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податкові накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.201.10 ст. 201 ПК України, а саме, порушення відображення податкових накладних, які не зареєстровані в ЄРПН.

Отже, відповідач вважає, що згідно п. 123 ст. 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених п.п. 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5., 54.3.6. п. 54.3. ст. 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У своєму відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

НОРМИ ПРАВА

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з нормами п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п. 201.1 цієї статті та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування відповідно до п. 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в ЄРПН.

Отже належним та допустимим доказом реєстрації податкової накладної є квитанція в якій фіксується дата та час надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок ведення ЄРПН встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою КМУ від 29 грудня 2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (надалі - Порядок №1246), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до ЄРПН.

Відповідно до п.п. 11-15 Порядку № 1246 після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки податкової накладної.

Відповідно до п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки:

- відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту);

- чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- дотримання вимог, установлених п. 192.1 ст. 192 та п. 201.10 ст. 201 Кодексу;

- наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до п. 201.1 ст. 201 Кодексу;

- наявності суми податку на додану вартість відповідно до п.п. 200 1.3 і 200 1.9 ст. 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.);

- наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується;

- факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами;

- наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування;

- дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

За результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (надалі - квитанція).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.

Після складення запиту на нього накладається електронний цифровий підпис у порядку, передбаченому для накладення електронного цифрового підпису на податкову накладну. Платник податку надсилає запит за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем до ДФС (п. 22 Порядку № 1246).

Згідно п. 25 Порядку № 1246 платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.

Отже, як ПК України, так і Порядком № 1246 передбачено, що у разі отримання контролюючим органом податкової накладної від платника податку, за результатами проведення перевірки яких, платнику податку надсилається квитанція про прийняття, неприйняття або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування протягом операційного дня.

Відповідно до пп. 14.1.133 п.14.1 ст.14 ПК України операційний (банківський) день - частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ та на їх відкликання і, за наявності технічної можливості, здійснюється їх обробка, передача та виконання.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Як зазначено в акті перевірки, позивач в декларації з податку на додану вартість за вересень 2018р. сформовано податковий кредит на суму 66 080,00 грн. за рахунок податкових накладних, які не зареєстровані в ЄРПН. У зв`язку із цим, встановлено порушення позивачем п.201.10 ст. 201 ПК України у зв`язку із чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1. ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що видаткова накладна від 30 серпня 2018 року не була зареєстрована позивачем в ЄРПН, як наслідок - заниження податкових зобов`язань з ПДВ за вересень 2018 року на суму 66 080,00 грн. та завищення суми, яка підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту на суму 66 080,00 грн.

Відповідно до ч. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачу необгрунтовано занижено податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2018 року на суму 66 080,00 грн. та завищено суми, яки підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту на суму 66 080,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 07 лютого 2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню у цій частині.

Відповідно до ч.2. ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1. ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням вимог, встановлених ч.2. ст. 19 Конституції України та ч.2. ст.2. КАС України, а тому, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПП «Ф-Студія» підлягає задоволенню.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято оскаржуване ППР № не в межах приписів, встановлених чинним податковим законодавством, а тому воно є протиправними, та такими, що підлягає скасуванню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Ф-Студія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 20 грудня 2018 року.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства «Ф-Студія» (адреса: 03127, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 100/2 ідентифікаційний код 32304441) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код 39439980).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова