Справа № 480/1000/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 р.Справа № 480/1000/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.04.19 року по справі № 480/1000/19

за позовом ОСОБА_1

до Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови ВП № 55620644 від 30.01.2019 року про стягнення виконавчого збору . Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11.10.2017, відповідачем було відкрито виконавче провадження № 55620644. Постановою державного виконавця від 30.01.2019 виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою без виконання. Того ж дня виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору. Позивач не погоджується з даною постановою, оскільки виконавчих дій з примусового виконання рішення суду виконавцем не здійснювалося.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

17 квітня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови задоволений.

Визнано незаконною та скасовано постанову Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення виконавчого збору від 30.01.2019 ВП № 55620644.

В апеляційній скарзі відповідач Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовити в позові у повному обсязі. При цьому відповідач посилається на той факт, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про дотримання останнім вимог ст. 18, 27, 37, 39 Закону України «Про виконавче провадження» , ч. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу відповідача не надала.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, представників сторін, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виселено з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

23.01.2018 постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 591/8585/15-ц виданого 05.01.2018 про виселення боржника ОСОБА_1 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

30.01.2019 року, у зв`язку з надходженням заяви від стягувача про повернення документа без подальшого виконання, державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.20).

Також 30.01.2019 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми винесено постанову ВП № 55620644 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 7446 грн.(а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовуючи постанову ВП № 55620644 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 7446 грн. суд першої інстанції виходив з того, що матеріали виконавчого провадження № 55775685 не містять даних (складеного акту державного виконавця), що державним виконавцем були здійснені дії з примусового виконання, які призвели до фактичного виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 жовтня 2017 року, а саме виселення з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 боржника ОСОБА_1 . Крім того, до повернення виконавчого листа стягувачу , виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 жовтня 2017 року та постанови апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року зупинено на підставі ухвали Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 26.02.2018 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначеноЗаконом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1ст.18 Закону № 1404-VІІІ,виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положеньст. 26 Закону № 1404-VІІІ,виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 5 вказаної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з ч.4 вказаної статті Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Згідно із ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

А отже, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Колегією суддів встановлено, що постанова державного виконавця від 23.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 55620644 за заявою про примусове виконання, позивачем в судовому порядку не була оскаржена та є чинною, отже примусове виконання рішення розпочато 23.01.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, колегія суддів звертає уагу, що зазначеною нормою чітко передбачено стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, зазначена редакція цієї частини статті не змінювалась з 21.12.2016 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена постанова державного виконавця від 30.01.2019 року ВП № 55620644 про стягнення з боржника виконавчого збору є правомірною та відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції не звернув увагу, що Закон № 1404-VIII в редакції, чинній на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, не передбачає надання терміну на добровільне (самостійне) виконання рішення боржником та стягнення виконавчого збору від суми, що фактично стягнута, та не врахував, що виконавчий збір стягується одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від суми, що підлягає примусовому стягненню, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про протиправність постанови державного виконавця від 30.01.2019 року ВП № 55620644 про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446 грн.

При цьому, колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції щодо невчинення державних виконавцем дій на виконання с удового рішення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем були вчинені відповідні дії на виконання судового рішення.

23.01.2018 постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 591/8585/15-ц виданого 05.01.2018 про виселення боржника ОСОБА_1 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 26.02.2018 зупинено виконання рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 жовтня 2017 року та постанови апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку (а.с.12-13).

30.03.2018 постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми зупинено виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 591/8585/15-ц (а.с.16).

13.04.2018 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, внаслідок надходження заяви стягувача про залишення без руху зазначеної касаційної скарги, а також надіслано вимогу сторонам виконавчого провадження про проведення виконавчий дій 19.04.2018 року та винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ.

18.04.2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста по аварійному відмиканню дверей для участі у виконавчому провадженні.

З 19.04.2019 року виконавчі дії не проводились внаслідок зупинення виконання рішення Зарічного районного суду м.Суми від 11.10.2017 року та постанови апеляційного суду Сумської області від 27.12.2017 року.

Таким чином, державним виконавцем були вчинені всі необхідні дії для виконання судового рішення про виселення ОСОБА_1

30.01.2019 року, у зв`язку з надходженням заяви від стягувача про повернення документа без подальшого виконання, державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.20).

30.01.2019 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми винесено постанову ВП № 55620644 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 7446 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів зауважує, що державний виконавець мав законні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2019 року ВП № 55620644.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про законність спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 30.01.2019 ВП № 55620644 та відсутність підстав для її скасування.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на постанови Верховного суду від 20.02.2019 року по справі №320/3570/16-ц та від 14.11.2018 року по справі №815/1632/16, оскільки зазначені постанови стосуються інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі № 480/1000/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 17.07.2019 року.