Справа № 500/2611/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3893/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л. Я., Шинкар Т. І.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Мартиць О. І.,

час ухвалення рішення: 12:39:45,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення: 25.02.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 16 листопада 2018 року № ТР/1479/411/АВ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року у справі № 594/1321/18 її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, тому, оскільки притягнення двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення є неможливим, вона не може бути притягнута до відповідальності відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що відповідальність відповідно до частини третьої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладається на посадових осіб підприємства, установи, організації, фізичну особу, а відповідальність відповідно до частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичну особу або фізичну особу-підприємця як суб`єкта господарювання, відтак, такі не можна розглядати як один вид відповідальності.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу Управління Держпраці у Тернопільській області «Про проведення інспекційних відвідувань у ТОВ «Танлекс», ФОП ОСОБА_1 », направлення на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю від 19 жовтня 2018 року № ТР 1479/411, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю ОСОБА_2 проведено захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами проведення якого складено акт інспекційного відвідування від 23 жовтня 2018 року № ТР1479/411/АВ.

Вказаний акт інспекційного відвідування містить висновок про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, зокрема частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме 22 жовтня 2018 року в фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в магазині " АДРЕСА_2 " по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 , в період з 02 серпня 2018 року по 07 вересня 2018 року працювала ОСОБА_3 , яка виконувала роботи із пошиття вишитих сорочок під замовлення. Трудовий договір із вищевказаним найманим працівником роботодавцем не укладено.

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року в справі № 594/1321/18 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

На підставі вищевказаного акта інспекційного відвідування 16 листопада 2018 року заступником начальника управління Держпраці у Тернопільській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ТР1479/411/АВ/ТД-ФС у розмірі 111690,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі судового рішення, накладення штрафу за те саме правопорушення також оскаржуваною постановою є притягненням позивача до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною третьою статті 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, є факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні Кодексу законів про працю України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Колегія суддів звертає увагу, що штраф, передбачений частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф, передбачений частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, стаття 265 Кодексу законів про працю України і стаття 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.

Вказаний закон передбачав введення статтею 265 Кодексу законів про працю України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог закону іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто головною відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення, завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 Кодексу законів про працю України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Разом з тим, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини третьої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 22 квітня 2019 року в справі № 806/2143/18.

Як підтверджується матеріалами справи, Управлінням Держпраці у Тернопільській області за допуск позивачем фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору складено протокол про адміністративне правопорушення від 23 жовтня 2018 року № ТР1479/411/АВ/П/ПТ та направлено адміністративні матеріали до Борщівського районного суду Тернопільської області для прийняття рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року в справі № 594/1321/18 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Таким чином, за допуск фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року, що набрала законної сили, та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накладення штрафу за те саме правопорушення також постановою Управління Держпраці у Тернопільській області від 16 листопада 2018 року № ТР/1479/411/АВ/ТД-ФС є притягненням позивача до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Вищенаведене свідчить про протиправність оскарженої постанови та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року (справа №522/12566/18), на яку посилається відповідач, досліджувалось питання предметної підсудності справ про притягнення до відповідальності відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України і не вирішувалось питання правомірності притягнення фізичної особи-підприємця до відповідальності за те саме правопорушення на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України і статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 500/2611/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.07.2019 р.