Справа № 340/1312/19
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року справа № 340/1312/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з заявою до відповідача про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати пенсії за 01 квітня 2016 року по 30 червня 2018 року.

Водночас, просила суд зобов`язати Управління виплатити заборгованість за вказаний період.

У заяві зазначає, що набула статусу внутрішньо переміщеної особи (жителька м.Донецька), перебуває на обліку Управління і отримує пенсію за віком.

З квітня 2016 року припинена виплата пенсії на підставі інформації, яка отримана за результатами верифікації виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Вважає протиправною бездіяльність Управління, оскільки припинення виплати пенсії можливе виключно на підставі випадку, який встановлено законом.

Управління заперечило стосовно задоволення позову, надіславши відзив на нього (а.с.21-22).

Стверджує, що рішення про припинення виплати пенсії прийнято на підставі нормативно-правового акту Уряду України у зв`язку з відсутністю позивача за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи, що встановлено під час верифікації.

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, позивач набула статусу внутрішньо переміщеної особи з 11 березня 2015 року (а.с.27).

Управління визнає, що ОСОБА_1 набула статус на законних підставах і перебувала у нього на обліку (а.с.27).

З 01 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року виплата пенсії зупинялась (а.с.25-26).

Виплата пенсії зупинялась на підставі рішення начальника Управління соціального захисту населення від 30 серпня 2016 року №2 (а.с.28).

У цьому рішенні зазначено, що з 11 березня 2015 року по 10 березня 2016 року ОСОБА_1 отримувала допомогу на проживання.

У рішенні вказано, що позивач повернулась до покинутого місця постійного проживання.

05 лютого 2018 року ОСОБА_1 знову набула статусу внутрішньо переміщеної особи (а.с.11).

Управління повідомило, що у березні 2018 року позивачу виплачено 21942,64 грн., у квітні того ж року - 3566,04 грн., у травні того ж року - 3566,04 грн., у червні того ж року - 4277,08 грн. (а.с.25-26).

Станом на 21 червня 2019 року заборгованість за період, коли зупинялась виплата пенсії, складає 14404,11 грн. (а.с.25-26).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, приписами частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, позивач не пропустила строку звернення до суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 49 Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Припиняючи виплату пенсії, Управління керувалось приписами пункту 5 частини 1 згаданої норми Закону та рішенням, котре прийнято на підставі приписів підпункту 5 пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365.

Так, цією нормою Порядку встановлено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Водночас, відповідач не звернув увагу, що припис пункту 5 частини 1 статті 49 Закону надає право припиняти виплату пенсії лише у випадку, коли це встановлено законом, а не підзаконним актом.

Законодавець, приймаючи згадану статтю Закону, не делегував право встановлювати інші випадки припинення виплати пенсії іншим владним суб`єктам.

Це доводиться тим, що закони приймає виключно Парламент України.

Тому, до спірних правовідносин не може бути застосовано підзаконний акт Уряду України, який суперечить Закону.

У даному випадку суд, керуючись приписами частини 3 статті 7 КАС України, застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність рішення Управління щодо припинення виплати пенсії позивачу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, котрий міститься у абзаці 73 рішення у зразковій справі №805/402/18.

Управління ж у відзиві посилається на правовий висновок Верховного Суду, котрий міститься у абзаці 26 постанови у справі №635/903/17.

Верховний Суд зробив такий висновок: «відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, призвела до того, що Пенсійний фонд України не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій».

Цей висновок не стосується вирішення цієї справи, оскільки мова не йде про перерахунок пенсії.

З метою ефективного захисту прав і інтересів людини суд, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, виходить за межі позовних вимог і визнає протиправною не бездіяльність щодо припинення виплати, а дії стосовно зупинення виплати.

Отже, позов належить задовільнити.

Сторони не понесли судових витрат.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 14404,11 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей