Справа № 809/439/17
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/2937/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Бруновської Н.В.,

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.А.,

з участю представника позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: Юрчук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року (суддя- Біньковська Н.В., ухвалене в м. Івано-Франківську о 13:11, повний текст складено 08.02.2019р.) у справі № 809/439/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі відповідач, податковий орган) № від 03.11.2015, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 263081,00 грн., у тому числі 210328,80 грн. за основним платежем та 52752,20 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2018 скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року позов задовольнено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області № від 03.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 76237,44 грн., з яких 60989,95 грн. за основним платежем та 15247,49 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду його оскаржив відповідач, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що податкове законодавство (чинне на дату виникнення спірних правовідносин) не ставить в залежність обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого доходу з необхідністю встановлення елементів суми боргу, які були анульовані. Податковий кодекс в контексті застосування п.п.164.2.17 ст.164 не розділяє суму боргу на окремі елементи, та не наділяє податковий орган компетенцією щодо розмежування елементів суми боргу, на яку нараховано податок.

п.п164.2.17 «д» ПК України в редакції, що діяла на момент виникнення сіпрних правовідносин) чітко та однозначно закріплено, що податок на доходи фізичних осіб нараховується на всю суму боргу (не виділяючи окремо з такого боргу відсотки чи пеню) платника податку, за умови дотримання відповідних обов`язкових умов кредитором, які банком в даному випадку були виконані в належний спосіб.

Крім того, позивач не заперечує факт анулювання боргу банком та визнає дану обставину.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що у акті перевірки відсутня інформація щодо конкретної суми анульованого боргу по кредиту та окремо процентів, комісії, штрафних санкцій, курсової різниці й інших нарахувань, здійснених банківською установою, що унеможливлює правильне визначення бази оподаткування у відповідності до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Доходів у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах від отримання банківського кредиту не отримувала. Основний борг по кредиту в іноземній валюті повернула банку повністю.

Факт повного виконання зобов`язань перед банком підтверджується довіткою ПАТ «Дельта-Банку» №05-2268125 від 11.07.2014р.

Анульована сума нарахованого банком боргу включає в себе й віртуально нараховані кредитором суми, яких реально не отримувала і такі суми не є доходом.

Скасована банком пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо за змістом пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, де передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що необхідно було повністю задоволити позов, однак просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить задоволити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17.06.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 75600,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 3666985,08 грн., з відсотковою ставкою 13,5 % річних (а.с.239).

11.07.2014 між ПАТ «Дельта Банк», до якого перейшло право вимоги по Договору №0 від 17.06.2008, та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір № 2, згідно пункту 3 якого сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 1238661,19 грн. у відповідності до статті 605 Цивільного кодексу України. Також сторони домовились, що пункт 3 цього Додаткового договору починає застосовуватись з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за Договором в розмірі суми не менше ніж 25200,00 доларів США. Крім цього, сторони домовились, що підписанням цього Додаткового договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно пп. «д» п.164.2.17 Податкового кодексу України позичальник зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 1238661,19 грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації (а.с.29).

11.07.2014 позивачем виконано умови Додаткового договору в частині сплати заборгованості за Договором в сумі 25200,00 доларів США згідно квитанції № 58344495 (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 25.05.2017 по 31.05.2017 Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо суми боргу анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт №1624/171/ від 15.10.2015. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164; підпункту «б» пункту 171.2 статті 171; підпункту «в» підпункту 168.4.5, підпункту 168.4.8 пункту 168.4 статті 168; пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб. Крім того, порушено пункт 179.1 статті 179; підпункт 49.18.4 пункт 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (а.с.25).

Податковим органом встановлено, що позивачем в другому кварталі 2014 року отримано дохід у вигляді «додаткового блага» в сумі 1238661,19 грн. від ПАТ «Дельта Банк», оскільки банком анульовано позивачу частину кредитної заборгованості в розмірі 1238661,19 грн. шляхом підписання Додаткового договору від 11.07.2014 №2 до Договору про надання споживчого кредиту від 17.06.2008 №0.

На підставі акта перевірки, Коломийською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.11.2015 №.

Не погодившись з даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог, про протиправність та скасування податкового повідомлення-рішення Коломийської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області № від 03.11.2015 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 76237,44 грн., з яких за основним платежем 60989,95 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 15247,49 грн., виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) - зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) - підпункт 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Платникам податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи - підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у відповідності до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Лише, після внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, у підпункт «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, усунуто визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що під додатковим благом слід розуміти тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Банком прощено (анульовано) позивачу борг за кредитом в розмірі 1238661,19 грн. Відповідно до умов пункту 4 Додаткового договору №2 від 11.07.2014 позивач повідомлена про обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми анульованого боргу за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації.

Таким чином, відповідно до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України - анульована (прощена) сума заборгованості є доходом позивача, отриманим ним як додаткове благо, та необхідність самостійної сплати податку з такого доходу і відображення у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до довідки АТ «Дельта Банк» від 23.01.2019 анульована (прощена) частина заборгованості згідно Додаткового договору від 11.07.2014 за Кредитним договором №0 від 17.06.2008 становить 1238661,19 грн., з яких: 879896,79 грн. тіло кредиту; 358764,40 грн. сума нарахованих процентів.

Отже, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є сума анульованого (прощеного) кредитором основного боргу по кредитному договору в розмірі 879896,79 грн.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції щодо визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 76237,44 грн., з яких 60989,95 грн. за основним платежем та 15247,49 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 16 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Станом на 01.01.2014 року мінімальна заробітна плата складала 1218 грн. Таким чином, до суми 12180 грн. застосовується ставка 15%, що становить 1827 грн., а до суми перевищення 879896,79 12180 = 867716,79 грн. застосовується ставка 17%, що становить 147511,85 грн., таким чином, загальна сума податку складає 1827,0 грн. + 147511,85 грн. = 149338,85 грн.

Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу пункт 179.1 статті 179 ПК України.

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу за кожне таке неподання або несвоєчасне подання - пункт 120.1 ст.120 ПК України.

Пунктом 123.1. статті 123 ПК України - встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У зв`язку з тим, що контролюючим органом самостійно визначено суму податкового зобов`язання, сума штрафу становить 37334,71 грн. (149338,85 х 25%). Оскільки позивачем не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, тому, згідно п.120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн., а всього сума штрафної санкції становить 37504,71 грн. (37334,71 грн. + 170,0 грн.), що правильно визначив суд першої інстанції і з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом підставно задоволено позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі №809/439/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Н. В. Бруновська
Повне судове рішення складено 11.07.2019р.