Справа № 140/1938/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1938/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо невиплати доплати до пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 та зобов`язання відповідача виплатити доплату до пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 21.10.2014 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У період з травня 2018 року по січень 2019 року включно позивачу було припинено виплату пенсії та починаючи з 01.02.2019 поновлено. За час її невиплати, відповідачем було розраховано суму доплати до пенсії, яка підлягає до виплати у розмірі 43 381, 62 грн., що зазначено у листі від 22.03.2019.

З вказаного листа слідує, що доплату не має змоги отримати, оскільки на даний час відсутні нормативні документи, які дають підстави відповідачу та регулюють порядок виплати таких коштів.

Позивач вважає припинення виплати пенсії протиправним, у з в`язку із чим просить суд визнати протиправними дії щодо невиплати доплати до пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 та зобов`язати відповідача виплатити доплату до пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позовну заяву від 27.06.2019 представник відповідача зазначив, що виплата пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 буде проведено в порядку, встановленому пунктом 15 Постанови №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 21.10.2014 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) та припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №21 від 31.05.2018, Департаменту соціальної політики Луцької міської ради виплату пенсії ОСОБА_1 припинено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Відповідно до поданої позивачем 14.01.2019 заяви про поновлення виплати пенсії, виплата пенсії згідно витягу з протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) та припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.01.2019 №4 поновлена з 01.02.2019.

Позивач зверталася до відповідача з заявою щодо виплати заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019, проте відповідач листом від 22.03.2019 №318/К-01 надав відповідь у якій вказав, що виплату доплати до пенсії за відповідні періоди буде проведено на умовах окремого порядку, який буде визначено Кабінетом Міністрів України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата пенсії позивачу була припинена з 01.05.2018 по 31.01.2019 згідно з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) та припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.05.2018 №21 у зв`язку з її відсутністю за місцем фактичного проживання/перебування.

Таким чином, виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Верховний Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2018 по 31.01.2019 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа №235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа №234/2389/17), а також у рішенні від 3 травня 2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону №1058-IV, оскільки з з 01.05.2018 по 31.01.2019 позивачу було припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) та припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.01.2019 №4 виплата пенсії позивачу поновлена з 01.02.2019.

При цьому, виплата доплати пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 відповідачем позивачу не проведена.

Проте, враховуючи те, що позивачу було призупинено лише виплату доплати до пенсії, а її нарахування здійснювалось то, відповідно відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії за період з 01.05.2018 по 31.01.2019, а тому доводи відповідача про те, що виплата доплати до пенсії буде проведена на умовах окремого порядку, який має бути визначено Кабінетом Міністрів України, суд вважає необґрунтованими, а бездіяльність у проведенні такої виплати протиправною.

У зв`язку із чим, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 у сумі 43 381, 62 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн., тому зважаючи на задоволення позову повністю, на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо невиплати доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 у сумі 43 381 (сорок три тисячі триста вісімдесят одна) гривня 62 копійки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в.

Суддя Ю.Ю. Сорока