Справа № 340/1282/19
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1282/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 , звернулася в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області щодо розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Нечаївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Також позивач просить суд застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області подати у місячний строк, з дня набрання законної сили, звіт про його виконання.

В обґрунтування вимог позивача його представником зазначено, що в квітні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Нечаївської сільської ради із заявою про надання учаснику АТО дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Нечаївська сільська рада Компаніївський район Кіровоградська область. Проте, як вказує представник позивача, останній відповіді на вказану заяву від Нечаївської сільської ради, а саме позитивного рішення або мотивованої відмови, так і не отримав. Водночас представник позивача зазначає, що відсутність відповіді на заяву було підтверджено листом Нечаївської сільської ради від 13.05.2019 року №02-23/149 про надання інформації щодо стан розгляду заяв учасників бойових дій.

Сільський голова, як представник відповідача, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це тим, що розгляд заяви громадянина ОСОБА_3 було винесено на наступну чергову сесію - двадцять четверту сесію Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, яка відбулася 16.05.2019 року. Оприлюднення розпорядження сільського голови про скликання та порядок денний двадцять четвертої сесії Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області було здійснено шляхом розміщення оголошення на Дошці оголошень, яка знаходиться перед Нечаївською сільською радою, у строки визначенні законодавством. В свою чергу засіданням двадцять четвертої сесії Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 16.05.2019 року було розглянуто заяву позивача та за результатами голосування рішення не прийнято. Про що, як вказує сільський голова, було повідомлено позивача (а.с.24-26).

Також представник відповідача наголошує на тому, що двадцять четверта сесія Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 16.05.2019 року на якій розглядалась заява громадянина ОСОБА_1 не відмовила в задоволенні його заяви, як помилково вважає позивач, а не прийняла будь-яке рішення щодо неї, чи то задоволення чи то відмову, тому позивач не позбавлений права звернутись до відповідача із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.24-26).

Додатково представник відповідача у відзиві вказує, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно (а.с.24-26) й посилається на правові висновки Верховного Суду, що висловлені в постанові від 14.03.2018 р. у справі № 804/3703/16.

Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого із відзивом відповідача не погоджується. Зазначає, що доводів позовної заяви обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують. Також вказує, що відповідач, отримавши 10.04.2019 року заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення садівництва, згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України повинен був у місячний строк (тобто до 10.05.2019 року) дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Проте Нечаївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області фактично не здійснено належного розгляду заяви позивача та не прийнято з цього питання жодних рішень. Тобто, як зазначає представник позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність при розгляді заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відтак, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.37-39).

Представником відповідача до суду надано заперечення на відповідь позивача на відзив, в якому зазначив, що в повній мірі підтримує відзив на позов, оскільки аргументи позову та відповіді на відзив в жодному разі не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки строк розгляду клопотання позивача є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Тому недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правомочності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Відтак представник відповідача наголошує, що пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність дій відповідача (а.с.42-43).

Також у запереченні сільський голова, як представник відповідача, вказує, що не може погодитись з тим, що порушення встановленого частиною сьомою статті 118 ЗК України місячного строку розгляду клопотання позивача, що обумовило виникнення підстав для використання позивачем права на самостійне замовлення розробки проекту землеустрою, безумовно свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення (а.с.42-43).

Одночасно, враховуючи, що саме рішення відповідача не є предметом оскарження у даній справі представник відповідача вказує, що звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом є передчасним (а.с.42-43). До заперечення представником відповідача додано копію довідки № 290 від 04.07.2019 р., в якій вказано, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, відноситься до земель загального користування, оскільки є громадським пасовищем. Таке цільове призначення не дає змоги передати ці землі для ведення особистого селянського господарства (а.с.51).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградській області із заявою від 02.04.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Нечаївська сільська рада, Компаніївський район, Кіровоградська область (а.с.44).

До вказаної заяви додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина та ідентифікаційного коду; копія посвідчення учасника бойових дій; копія довіреності (а.с.45-50).

Вказану заяву отримано представником відповідача 10.04.2019 року, що підтверджується письмовою розпискою на вказаній заяві (а.с.44).

Розпорядженням сільського голови №9 від 07.05.2017 р. було прийнято рішення про скликання 16.05.2019 р. о 14 годині двадцять четвертої позачергової сесії сьомого скликання Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (а.с.34).

Листом від 13.05.2019 року №02-23/149 відповідач повідомив позивача, що його заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Нечаївської сільської ради буде розглянута на черговій сесії сільської ради, а копію рішення сесії сільської ради буде надіслано (а.с.9).

В подальшому, судом встановлено, що засіданням двадцять четвертої сесії сільської ради від 16.05.2019 р. було розглянуто заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Згідно витягу з протоколу сесії по результатам голосування рішення не прийнято (за проголосувало 4 депутата; проти - 0; утримались - 5) (а.с.35).

Позивач, вважаючи, що відповідачем, було допущено бездіяльність в частині розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вважаючи її протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У відповідності до п. "б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст п.п. "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. "б" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.1, 7 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 р. №742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у позивача можливості отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, однак за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Водночас, документальних доказів використання позивачем раніше такого права відповідач до суду не надав.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР від 21.05.1997 року визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (частина 2 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

У відповідності до ч.1 ст.10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно приписів ст.25 цього Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Проаналізувавши вищезазначені норми, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам, в тому числі й позивачу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, отримавши заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, відповідач, згідно з статтею 118 ЗК України, повинен був у місячний строк дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, відповідач за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не прийняв жодного з рішень передбаченого ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу, що вищевикладені обставини відповідачем (його представником) не заперечувались (а.с.24 зворотна сторона).

Більш того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву наголошує, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність, оскільки ненадання відповідачем такого дозволу або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому що позивач має право замовити розробку такого проекту самостійно (а.с.24-26). Таким чином, на думку представника відповідача, позивач, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, намагається усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності не існує (а.с.24-26).

Додатково, представником відповідача, до суду надано довідку №290 від 04.07.2019 року про те, що земельна ділянка загальною площею 61,0000 га відноситься до земель загального користування та використовується як громадське пасовище для випасу великої рогатої худоби (а.с.51).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Документальних доказів прийняття одного із рішень, які передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні), відповідачем до суду не надано.

Доказів того, що вказана позивачем земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність входить до складу земель зазначених у довідці №290 від 04.07.2019 року, відповідачем до суду також не надано.

Крім того, належність земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, до громадських пасовищ, не було підставою для відмови у надані ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, з огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка полягала в не прийнятті в межах повноважень, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, рішення за результатами розгляду такої заяви, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.11.2018 р. №П/811/601/18 (провадження №К/9901/58495/18), а згідно з статтею ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки заява позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою (вх.№96 від 10.04.2019 р.) розглянута з порушенням норм Земельного кодексу України, суд вважає, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути дану заяву.

Стосовно доводів представника відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву та посилання на правові висновки Верховного Суду, що висловлені в постанові від 14.03.2018 р. у справі № 804/3703/16, суд зазначає, що у справі, які розглядалась Верховним судом встановлено, що позивачу не було у місячний строк надано дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні. Верховний суд вказав, що суди попередніх інстанцій встановили ту обставину, що відповідач надавав відмову позивачу поза місячним строком, а тому позивач мав право замовити проект землеустрою без отримання такого дозволу за принципом так званої мовчазної згоди. Таким чином, за вказаних та встановлених судами попередніх інстанцій обставин у позивача відсутні перешкоди у замовленні проекту землеустрою.

Натомість у даній справі, яка розглядається, відповідачем у місячний строк не прийнято жодного з рішень, передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Суд звертає увагу, що згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Проте, цією нормою закріплено виключно право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його надані після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі №806/3095/17 (адміністративне провадження №К/9901/50942/18) та постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року в справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18)).

Щодо зобов`язання відповідача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області подати у місячний строк, з дня набрання законної сили, звіт про його виконання, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Судових витрат, які б підлягали стягненню на користь позивача з відповідача, відповідно до ст.139 КАС України, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградській області (вул. Яновського, 1а, с. Нечаївка, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 28420, код ЄДОПОУ 04364779) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправною.

Зобов`язати Нечаївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун