Справа № 710/639/19
Суддя: Побережна Н. П.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 710/639/19
Провадження № 2-а/710/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судових засідань - Цяпкало Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора першого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Попова Максима Володимировича про скасування постанови від 12.05.2019 по справі про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний адміністративний позов, в якому позивач просить: визнати недопустимими докази на які посилається відповідач у постанові по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, серії ЕАВ № 1144695 від 12.05.2019, як такі, що зібрані з порушенням вимог закону. Також просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, серії ЕАВ № 1144695, складену 12.05.2019 року, інспектором першого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Поповим Максимом Володимировичем.

Позивач мотивує свій позов тим, що 12.05.2019 о 11 год. 06 хв. позивач рухався на автомобілі Lexus NХ300h реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі М-06 в районі 276 км, де позивача було зупинено працівниками ДПП в Рівненській області та складено постанову про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серія ЕАВ № 1144695. В даній постанові зазначено, що 12.05.2019 о 11:06 на автодорозі М-06 276 км. в межах населеного пункту позивач керував автомобілем зі швидкістю 110 км/год чим порушив п.12.4 ПДР та ч.3 ст. 122 КУпАП. З винесенням даної постанови та накладенням адміністративного стягнення позивач не згоден та вважає, що вона має бути скасована з наступних підстав: як вбачається з постанови позивач рухався зі швидкістю 110км/год, що було зафіксовано радаром ТruСАМ. При цьому необхідно зазначити, що з відомостей, отриманих позивачем під час відтворення інспектором запису з пристрою ТruСАМ вбачається, що під час фіксації швидкості на відеозаписі, знаходився ще один автомобіль, який рухався в тому ж напрямку явно випереджаючи автомобіль під керуванням позивача. До того ж, інший автомобіль знаходився між автомобілем під керуванням позивача та радаром ТruСАМ, за допомогою якого здійснювалась фіксація, та значну частину відеозапису повністю закривав собою автомобіль, яким керував позивач. Тобто, фактично швидкість керованого позивачем автомобілю є визначеною з припущенням, без врахування фіксації іншого автомобіля. Отже, існують обґрунтовані сумніви щодо правильності виміру швидкості керованого позивачем автомобіля, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України повинні тлумачитися на користь позивача, який заперечує як наявність, так і доведеність власної вини. Також необхідно зазначити, що позивач добросовісно вважав, що перетнув межу населеного пункту «Користь», оскільки на даному відрізку автодороги неможливо візуально встановити межу за якою закінчується населений пункт, через відсутність прилеглих до дороги будинків, будівель чи інших ознак населеного пункту. Відповідно до п.12.6 ПДР швидкість з якою рухався позивач є дозволеною, оскільки позивач рухався по автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою (не більше 110 км/год). Крім того, із зробленого позивачем фото, на якому зображено умови розміщення дорожнього знаку кінець населеного пункту «Користь» можна зробити висновок, що вказаний дорожній знак встановлено з очевидним порушенням вимог п. 5.46 розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, оскільки вказаний знак є встановленим поза фактичною межею забудови, яка прилягає до дороги. Дані обставини свідомо використовуються працівниками поліції для фіксації удаваних порушень безпеки дорожнього руху. При цьому встановлення дорожнього знаку кінець населеного пункту «Користь» з порушенням вимог п. 5.46 розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України свідчить про те, що докази, які зібрані у зоні дії вказаного знаку повинні визнаватися судом недопустимими, оскільки зібрані з порушенням вимог закону. За таких обставин позивач вважає, що ним було дотримано Правил дорожнього руху України, оскільки він рухався з дозволеною швидкістю, поза межами населеного пункту. Отже, складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП від 12.05.2019 року серії ЕАВ № 1144695, а також застосування до позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. згідно вказаної постанови є необґрунтованим та незаконним.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 04.06.2019 відкрито провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив по справі, в якому зазначив наступне. Підстави для задоволення позову відсутні, оскаржувана постанова є правомірною та винесеною у повній відповідності до норм чинного законодавства в межах компетенції інспектора ОСОБА_2 . Позивач у позовній заяві не заперечує сам факт вчинення правопорушення, а підтверджує, що «добросовісно вважав, що перетнув межу населеного пункту «Користь» та лише вказує на порушення процесуального порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Незаконність встановлення чи знаходження дорожнього знаку 5.46 розділу 33 - кінець населеного пункту «Користь» не встановлена жодним рішенням суду. Обставини на які посилається по справі є надуманими та не підтвердженими жодними доказами, та не відповідають дійсності. Факт порушення зафіксовано приладом TruCAM LTI 20/20 № ТС000535, що є належним та допустимим доказом в справі про адміністративне правопорушення. Позивач проігнорував правила дорожнього руху, в результаті чого здійснив правопорушення.

Згідно ч.3 ст. 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Згідно п.2 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідачем не було надано жодних доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Підтвердження зазначене у відзиві не є належним доказом надіслання позивачу відзиву та доданих до нього матеріалів.

Згідно ч.3 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.9 ст. 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідачем не було надано жодних доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Підтвердження, зазначене у відзиві не є належним доказом надіслання позивачу відзиву та доданих до нього матеріалів.

Отже суд не може взяти до уваги поданий відзив оскільки відсутні докази надсилання даного документу позивачу.

Крім цього відповідач подав клопотання в якому акцентував увагу на тому, що відповідачем у даній справі має бути Департамент патрульної поліції Національної поліції України, оскільки працівники національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах. Просив залучити співвідповідачем за згодою позивача відповідний департамент поліції. У разі відсутності якщо позивач з заявою про заміну відповідача або залучення співвідповідача не звернувся, просив відмовити у позові, так як він поданий до неналежного відповідача.

Суд, розглянувши адміністративну справу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

У суді встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1144695 від 12.05.2019, винесеної Інспектором УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Поповим М.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Lexus NХ300Н реєстраційний номер НОМЕР_1 , 12.05.2019 о 11 год. 00 хв., на дорозі М06, Рівненська область, рухався зі швидкістю 110км на годину в населеному пункті «Користь», перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 60 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TRUCAM LTI000535, чим порушив п. 12. ПДР перевищення водіями встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год. ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 4).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Такий висновок викладений у рішенні Конституційним Суду України, № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1.1. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно пункту 12.4.ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч. 1ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Оскаржувана постанова містить посилання на вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля TruCam TRUCAM LTI000535, проте відеозапис на підтвердження вищезазначеної дії в якості доказу суду, відповідачем не наданий.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та його тверджень не спростовано. Відповідачем до суду відзив на позов не подано, а також не подано доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем та доказів, якими останнє зафіксовано. Докази перевищення швидкості саме в межах населеного пункту відсутні. Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Згідно п.4 Розділу ІІ Положення про патрульну службу МВС затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 02.07.2015 №796 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за №777/27222, одним з основних завдань поліції є забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п.1,4 п.1 розділу ІІІ даного Положення, патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження; у випадках та в спосіб, передбачені законодавством, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників.

Відповідно до ч.4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 07.11.2015 року №1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р., за № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно п.5 розділу ІV цієї інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив п. 12. ПДР, в той же час в Правилах дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 міститься розділ 12 «Швидкість руху», в якому саме наявні підпункти з 12.1 по 12.10-2. Таким чином, в постанові про адміністративне правопорушення не вказаний підпункт правил який порушено.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1) ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недопустимими докази на які посилається відповідач у постанові по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, серії ЕАВ № 1144695 від 12.05.2019, як такі, що зібрані з порушенням вимог закону.

Згідно ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Що стосується клопотання відповідача про залучення співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України суд зазначає, що позивач не надав згоди на залучення співвідповідача, оскільки подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому відсутні підстави для залучення співвідповідача.

Згідно п.7 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Відповідно до п.19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п.п.1, 4 п.1 розділу ІІІ даного Положення про патрульну службу МВС затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 02.07.2015 №796 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за №777/27222, патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження; у випадках та в спосіб, передбачені законодавством, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників. Згідно п.1 розділу VIII Положення, працівник патрульної служби під час виконання своїх службових обов`язків є представником державної влади.

Отже складання постанови - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на притягнення до відповідальності особи за вчинення адміністративного правопорушення, породжують правові наслідків для особи, в разі не згоди з якими, особа має право їх оскаржити.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

Складання постанови по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, здійснено саме інспектором патрульної поліції 1 батальйону, 4 роти УПП в Рівненській області. При винесенні даної постанови інспектор діяв як суб`єкт владних повноважень, і відповідно є належним відповідачем у даній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ № 1144695 від 12.05.2019, винесеної Інспектором УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Поповим М.В.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 6-9, 19, 20, 72-77, ч.4.ст.159,ч.6 ст.162, ч.3 ст.205, 241-246, 250, 272, 286, КАС України, ст.ст.7,9, 222, 251, 254, 258, 268, 280, 287-295, КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора першого батальйону четвертої роти Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Попова Максима Володимировича про скасування постанови серія ЕАВ від 20.05.2019 по справі про адміністративні правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ № 1144695 від 12.05.2019, винесеної Інспектором УПП в Рівненській області лейтенантом поліції Поповим М.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , інші відомості про особу суду не відомі, до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Шполянського районного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Шполянського

районного суду Н.П. Побережна