Справа № 308/4969/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5993/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л. Я., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича, подану в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Лемак О. В.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

час ухвалення рішення 11:05,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , в якому просила примусово видворити відповідача за межі території України.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України на напрямку в Республіку Словаччину, а на території України перебуває без законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, відтак, був затриманий та підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Самолюк В. В. в інтересах відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує посиланням на те, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск позивачем строку звернення до суду, а також на те, що позивачем не дотримано процедури видворення іноземця за межі території України, оскільки рішення про його примусове видворення не приймалось.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 серпня 2018 року о 14 год. 00 хв. громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 був затриманий спільною міжвідомчою групою представників ОРВ з м.д. н.п. Ужгород, НПУ, ДМСУ в рамках ССПО «Кордон 2018», цільових профілактичних заходів «Мігрант», місячника «Прикордонної служби» на околиці населеного пункту Великі Лази на автодорозі «Київ - Чоп» при спробі незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску у складі групи осіб на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно з протоколом про адміністративне затримання відповідача від 25 серпня 2018 року у нього відсутні документи, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України.

28 серпня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом відносно відповідача було прийнято рішення про затримання з метою його ідентифікації та забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців з моменту фактичного затримання.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2019 року у справі № 158/450/19, зміненим постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, продовжено строк затримання відповідача до 25 травня 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, був затриманий при спробі незаконного перетину кордону, законних підстав для перебування на території України немає, використовував Україну лише як країну транзиту, а тому з огляду на відсутність в нього документів на право виїзду з України та коштів, підлягає примусовому видворенню.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №491/807/17.

Крім цього, необхідно зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено з матеріалів справи, 25 серпня 2018 року громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 був затриманий спільною міжвідомчою групою представників ОРВ з м.д. н.п. Ужгород, НПУ, ДМСУ в рамках ССПО «Кордон 2018», цільових профілактичних заходів «Мігрант», місячника «Прикордонної служби» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку.

На момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України з прикордонних питань, у нього були відсутні документи, які посвідчують особу та відомості про законний в`їзд і подальше законне перебування на території України, що слугувало підставою для його затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України на підставі судового рішення.

Слід зазначити, що 06 травня 2019 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону підполковником ОСОБА_3 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , згідно з яким вирішено примусово повернути вказану особу до країни походження або третьої країни. Про прийняття вказаного рішення відповідача було ознайомлено під розписку.

При цьому, відсутність у відповідача коштів та документів, на підставі яких може повернутись в країну своєї громадянської приналежності, що унеможливлює добровільне залишення ним території України, наявність у нього наміру будь-яким шляхом потрапити до країн Європейського Союзу, свідчать про наявність обгрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення його за межі України.

Обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача з території України, у ході судового розгляду, як судом першої, так і апеляційної інстанції, не встановлені.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для видворення громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 за межі України в примусовому порядку.

Що стосується посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, необхідно зазначити, що такий пропущено не було, оскільки він підлягає обчисленню не з моменту затримання іноземця чи особи без громадянства, а з моменту ідентифікації особи, що є необхідною передумовою для подальшого забезпечення примусового повернення або видворення особи до країни походження.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 288, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Самолюка Василя Васильовича, подану в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2019 року у справі № 308/4969/19 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 12.07.2019 р.