Справа № 440/1841/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1841/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України в якій просить суд
визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 27 протоколу № 28 від 01 березня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги;
зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військослужбовців та членів їх сімей".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 жовтня 2014 року органом медико-соціальної експертної комісії йому встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з вищевказаними обставинами позивачу виплачено допомогу в розмірі 4263,00 грн. У подальшому, 01 жовтня 2018 року позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. У зв`язку із зміною ступеня втрати працездатності на групу інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду ІІ групи, інвалідність, якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 28 від 01 березня 2019 року позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що зміна ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності групою інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. На переконання позивача, право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у нього виникло з дня встановлення групи інвалідності та не залежить від первинного встановлення ступнею втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому позивач вважає спірне рішення відповідача протиправними, та такими, що порушує його право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Полтавський обласний військовий комісаріат, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк відповідач не скористався.
20 червня 2019 року судом отримано письмові пояснення третьої особи, у яких Полтавський ОВК, вважаючи рішення відповідача обґрунтованим та правомірним, проти позову заперечував /а.с. 36-37/.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та 14 серпня 2018 року був звільнений зі служби у запас. У періоди з 03 травня 2014 року по 19 липня 2014 року, з 26 липня 2014 року по 07 серпня 2014 року, з 15 січня 2015 року по 15 березня 2015 року, з 01 червня 2017 року по 15 червня 2017 року, з 21 жовтня 2017 року по 16 березня 2018 року він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей /а.с. 42-43/.
22 жовтня 2014 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 5% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталось 05 серпня 2014 року. У зв`язку з вказаними обставинами позивачу виплачена допомога в розмірі 4263,00 грн. /а.с. 46/.
В подальшому, протоколом засідання Військово-лікарською комісією Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишніх військослужбовців № 385 від 04 вересня 2018 року встановлено, що травма сержанта запасу ОСОБА_1 , "Консолідований закритий перлом нижньої третини великогомілкової кістки (19 березня 2015 року)", що підтверджується медичними документами - так, пов`язана з проходженням військової служби /а.с. 44/.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 10 жовтня 2018 року серії АВ № 0029520, позивачу з 01 жовтня 2018 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини /а.с. 39/.
У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності позивач 05 листопада 2018 року звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги /а.с.38/.
За результатами розгляду документів позивача комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято оформлене протоколом № 28 від 01 березня 2019 року рішення про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а заявнику ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності змінено на групу інвалідності понад дворічний термін. /а.с. 46/.
Зазначена відмова стала підставою для звернення позивача до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право військослужбовця на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Частиною другою статті 16 Закону № 2011- ХІІ (в редакції, що діяла станом на дату встановлення ступеня втрати працездатності) визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 Закону № 2011- ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Разом з цим, частиною четвертої статті 16-3 цього Закону (в редакції, що діяла станом на дату встановлення ступеня втрати працездатності) передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності/встановлення ступеня втрати працездатності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
З огляду на зазначене, до правовідносин з приводу визначення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, застосуванню підлягають положення законодавства чинні станом на 22 жовтня 2014 року (дата встановлення позивачу ступеня втрати працездатності).
Пунктом 8 Порядку № 975, що діяв станом на день встановлення позивачу ступеня втрати працездатності передбачалось: якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З огляду на викладене, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Порядком № 975 не передбачалось право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку зміни ступеня втрати працездатності на групу інвалідності у строк, що перевищує два роки з дня первинного встановлення інвалідності /ступеня втрати працездатності.
Більше того, з 01 січня 2017 року набули чинності зміни, внесені до вищевказаних нормативно-правових актів, які прямо передбачають відсутність у військослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності/ступеня втрати працездатності.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2014 року органом МСЕК позивачу встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку з вищевказаними обставинами позивачу виплаченого допомогу в розмірі 4263,00 грн. /а.с. 44/.
Відтак, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
У подальшому, з 01 жовтня 2018 року, тобто після закінчення перебігу дворічного строку після первинного встановлення інвалідності/ступеня втрати працездатності, позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини /а.с. 39/.
Таким чином, зміна ступеня втрати працездатності позивача групою інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності/ступеня втрати працездатності.
Зважаючи на те, що законодавство, що діяло станом на дату виникнення спірних правовідносин, допускало можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю іншої групи інвалідності/ступеня втрати працездатності, однак таке право було обмежено законодавцем дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ступеня втрати працездатності, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, минуло більше двох років.
Відтак суд вважає, що оскільки зміна ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності групою інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В дослідженому судом випадку відповідачем доведено правомірність спірного рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на що, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідач діяв у межах чинного законодавства, в зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 243-245, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова