Справа № 640/3393/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 640/3393/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (надалі - позивач) (адреса: 02098, м. Київ, вул. Березняківська, будинок 29, поверх 1, літера Б, ідентифікаційний код 30579869) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач) (адреса: 01014, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код 39439980), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення (Форма «С») Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 20 лютого 2019 року на суму 278 182,70 грн. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (надалі - ППР № ) .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оприбуткуванням готівки при проведенні готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій (надалі - РРО) є здійснення обліку готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО з відображенням цих сум готівки у касовій книзі за прибутковими касовими ордерами, а тому ППР № є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача і вважає їх такими, що не підлягають обґрунтуванню.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

25 січня 2019 року відповідач склав Акт № 52/26-15-14-02-03/30579869 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2018року, валютного - за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2018 року, єдиного внесу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2018 року.

Згідно цього Акту перевірки позивачем порушено п.2.6. глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 в частині неоприбуткування готівки в сумі 55 636, 54 грн., а саме: не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі підприємства на підставі прибуткових касових ордерів, які надані до перевірки: № 37 від 13 квітня 2016 року на загальну суму готівкою 35 303,20 грн., № 38 від 19 квітня 2016 року на загальну суму готівкою - 8 600,10 грн., № 1 від 04 січня 2017 року на загальну суму готівкою 11 733,24 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідач прийняв ППР № .

Вважаючи ППР № необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідач прийняв ППР № із яким позивач не погодився, у зв`язку із чим оскаржив його до суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до п.1.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року (надалі - Положення № 637) оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно п.2.6. зазначеного Положення оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки (надалі - РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно п.4.2. Положення, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до абз. 14 п.4.3. Методичних рекомендацій щодо порядку проведення перевірок з питань дотримання суб`єктами господарювання касової дисципліни, повноти оприбуткування виручки від реалізації товарів (послуг), затверджених Наказом Державної податкової адміністрації № 210 від 23 квітня 2009 року, оприбуткуванням готівки в касі підприємства, яке проводить готівкові розрахунки із застосуванням РРО (РК) , є здійснення обліку такої готівки у книзі обліку розрахункових операцій (на підставі фіскальних звітних чеків РРО або даних РК) та відображення надходження цієї готівки у касовій книзі підприємства.

Отже, за доводами позивача, оприбуткуванням готівки при проведенні готівкових розрахунків із застосуванням РРО є здійснення обліку готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО з відображенням цих сум готівки у касовій книзі за прибутковими касовими ордерами.

13 квітня 2017 року, 19 квітня 2017 року та 04.01.2018 року позивач провів готівкові розрахунки (реалізацію товару) із застосуванням РРО на суми 35 303,20 грн., 8 600,10 грн., та 11 733,24 грн. відповідно.

З метою оприбуткування цих сум відповідні Z-звіти № 1315 за 13 квітня 2017 року, № 1352 за 19 квітня 2017 року та № 1424 за 04 січня 2018 року на зазначені суми були роздруковані та підклеєні до Книги обліку розрахункових операцій (надалі - КОРО), а до розділу 2 КОРО «Облік руху готівки та сум розрахунків» були внесені відповідні записи.

Також, за доводами позивача, надходження зазначених сум 35 303,20 грн., 8 600,10 грн. та 11 733,24 грн. були відображені в касовій книзі підприємства 13 квітня 2017 року, 19 квітня 2017 року та 04 січня 2018 року відповідно, з посиланням на номери прибуткових касових ордерів, на підставі яких здійснювалось таке відображення.

Але позивач звертає увагу на те, що при виписуванні прибуткових ордерів № 37 від 13 квітня 2016 року на суму 35 303,20 грн., № 38 від 19 квітня 2016 року на суму 8 600,10 грн. та № 1 від 04 січня 2017 року на суму 11 733,24 грн. підприємством була допущена описка в зазначенні року виписування таких прибуткових ордерів, зокрема: замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 37 вірної дати 13 квітня 2017 року внаслідок описки було вказано 13 квітня 2016 року; замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 38 вірної дати 19 квітня 2017 року внаслідок описки було вказано 19 квітня 2016 року; замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 1 вірної дати 04 січня 2018 року внаслідок описки було вказано 04 січня 2017 року.

Таким чином, позивач вважає, що він у повному обсязі оприбуткував готівкові кошти в розмірі 35 303,20 грн., 8 600,10 грн. та 11 733,24 грн. шляхом здійснення обліку таких сум в КОРО на підставі Z-звітів, відобразив їх надходження в касовій книзі підприємства та врахував їх у податковому та бухгалтерському обліках.

Позивач зазначає, що допущена описка в зазначенні року виписування прибуткових касових ордерів не вплинула на оприбуткування таких сум коштів та заниження об`єкту оподаткування. Така описка, на думку позивача, не має правового значення і не може бути підставою для відповідальності платника податків.

Отже, позивач вважає, що відповідач протиправно застосував проти нього штрафні (фінансові) санкції в розмірі 278 182,70 грн. і як наслідок ППР № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із чим і звернувся до суду із відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву відповідач також посилається на вимоги Положення № 637 і лише зазначає, і жодним чином не обґрунтовує та не підтверджує належними доказами, що перевіркою порядку оприбуткування готівки з дотримання вимог зазначеного Положення встановлено факт не оприбуткування готівки на загальну суму 55 636,54 грн., а саме: не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі підприємства на підставі прибуткових касових ордерів, які надані до перевірки № 37 від 13 квітня 2016 року на загальну суму готівкою 35 303,20 грн., № 38 від 19 квітня 2016 року на загальну суму готівкою - 8 600,10 грн., № 1 від 04 січня 2017 року на загальну суму готівкою 11 733,24 грн.

У своєму відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Абзац 1 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлює, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, а отже являється суб`єктом господарювання, юридичною особою, яка зобов`язана виконувати обов`язки, покладені на неї законами у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення №637).

Положення № 637 визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями).

Відповідно до п.п. 2.6 п.2 Положення № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до п.3.2. Положення № 637, касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ), оформляються згідно з вимогами цього Закону.

У статті 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" встановлено, що за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми до юридичних осіб усіх форм власності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Проаналізувавши матеріали справи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що не можна вважати суму у розмірі 55 636,54 грн. такою, що була не оприбуткована, виходячи з наступного.

Суд зауважує, що оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пунктом 3.1 Положення №637 встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Згідно п. 4.2 Положення №637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі.

Судом встановлено, що позивачем ведеться касова книга, оформлюються прибуткові касові ордери, а на момент перевірки сума у розмірі 55 636,54 грн. була оприбуткована позивачем, що підтверджується наступним.

За період з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2018 року позивачем було отримано готівкові кошти у сумі 55 636,54 грн.

Приймання готівки в касу відповідно до вимог п.3.2 Положення № 637 проводилося за прибутковими касовими ордерами № 37 від 13 квітня 2016 року, № 38 від 19 квітня 2016 року та № 1 від 04 січня 2017 року.

Позивач повідомив, що при внесенні запису в КОРО було фактично зроблено описку, в зазначенні року виписування таких прибуткових ордерів, зокрема: замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 37 вірної дати 13 квітня 2017 року внаслідок описки було вказано 13 квітня 2016 року; замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 38 вірної дати 19 квітня 2017 року внаслідок описки було вказано 19 квітня 2016 року; замість зазначення в прибутковому касовому ордері № 1 вірної дати 04 січня 2018 року внаслідок описки було вказано 04 січня 2017 року, але відповідачем ця обставина під час проведення перевірки не була прийнята до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі фіскальних чеків був зроблений запис в КОРО при отриманні відповідної суми. В той же час, описка, допущена при внесенні записів в КОРО, на яку посилається в обґрунтуванні своїх тверджень позивач, не вплинула на процес оприбуткування грошей, оскільки кошти в розмірі 55 636,54 була оприбуткована за прибутковими касовими ордерами № 37 від 13 квітня 2016 року, № 38 від 19 квітня 2016 року та № 1 від 04 січня 2017 року.

Відповідно до вимог п.4.2 Положення № 637 всі надходження готівки позивача за зазначеними прибутковими касовими ордерами відображалися у касовій книзі.

Судом встановлено, що позивач надходження готівки в національній валюті відображає у касовій книзі з оформленням прибуткових касових ордерів, сума готівки, що оприбутковується і відображується в касовій книзі відповідає сумам, зазначеним у фіскальних чеках.

Таким чином, судом встановлено, що сума у розмірі 55 636,54 грн. оприбуткована позивачем та була облікована в його податковому та бухгалтерському обліку.

Більш того, суд зауважує, що проведення суми у розмірі 55 636,54 грн. через РРО, зазначення її в фіскальній пам`яті РРО, відображення на роздрукованих фіскальних звітах, робить неможливим ухилення позивача від сплати податків.

За таких умов суд зазначає, що припис п.2.6. Положення №637 щодо необхідності запису сум отриманої готівки у книзі обліку розрахункових операцій набуває суто формальне значення, що пов`язане з дотримання порядку її ведення.

Отже, суд констатує, що відсутність запису отриманої позивачем готівки у розмірі 55 636,54 грн. у КОРО, при наявності оприбуткування зазначених сум в касовій книзі позивача, означає виключно порушення позивачем порядку ведення КОРО, а не його ухилення від оподаткування зазначеної суми.

З урахуванням викладеного, висновок відповідача про порушення позивачем пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, не відповідає дійсним обставинам справи, у зв`язку з чим ППР № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відтак, у матеріалах справи відсутні, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів, які стали підставою для прийняття ППР № .

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято оскаржуване ППР № не в межах приписів, встановлених чинним податковим законодавством, а тому воно є протиправними, та такими, що підлягає скасуванню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 4 172,74 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 4 172,74 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення (Форма «С») Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 20 лютого 2019 року на суму 278 182,70 грн. про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (адреса: 02098, м. Київ, вул. Березняківська, будинок 29, поверх 1, літера Б, ідентифікаційний код 30579869) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 172,74 грн. (чотири тисячі сто сімдесят дві гривні сімдесят чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код 39439980).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова