Справа № 640/8133/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

15 липня 2019 року №640/8133/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участі секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича
про визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2019 у ВК №58767481
за участі:

представника позивача - не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання

відповідача - Ляпіна Д.В .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2019 у виконавчому провадженні №58767481 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що, на думку позивача, оскаржувана постанова є безпідставною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження повинна виноситись на стадії розподілу стягнутих з боржника сум, а не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, як це і було зроблено відповідачем. Крім того, на думку позивача, звернення стягнення на іпотечне майно, не є об`єктом справляння основної винагороди приватного виконавця, тобто, у даному випадку відсутній як об`єкт справляння винагороди, та і база для її визначення, з огляду на що оскаржувана постанова не може вважатись законною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/8133/19, з врахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено адміністративну справу №640/8133/19 до судового розгляду по суті.

Відповідач проти позову заперечив з підстав дотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо порядку винесення постанови про стягнення основної винагороди. Також, відповідачем звернуто увагу на пропущенні позивачем строку звернення до суду, у зв`язку із чим просив залишити позов без розгляду.

Представник позивача після ознайомлення із відзивом відповідача подав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, пославшись на існування правової колізії у нормах і недопущенням обмеження прав людини у зверненні до суду на підставі цього.

Під час судового розгляду справи, розгляд справи відкладався через неявку представника позивача.

В судове засідання 15.07.2019 представник позивача вдруге не з`явився (перша неявка була 06.06.2019), причин неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Перешкод для розгляду справи по суті згідно із приписами частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України не має.

В судовому засіданні 15.07.2019 вирішено клопотання представника позивача, яке надійшло через канцелярію суду, про поновлення строку звернення до суду, причини пропущення строку звернення до суду визнано поважними.

Розглянувши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем 02.04.2019 було відкрито виконавче провадження №5876481 з примусового виконання виконавчого листа №761/26965/14-ц від 04.06.2015, виданого Шевченківським районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет застави.

Так, зазначеним виконавчим листом визначено наступне.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за Договором кредиту №380/305/07-Ж від 30.03.2007, яка станом на 01.09.2014 становить 328 295,84 долари США (еквівалент у гривні - 4 305 308,46 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 186 050,79 доларів США (еквівалент у гривні - 2 439 890,90 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 115 784,94 долари США (еквівалент у гривні - 1 518 416,64 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 9 727,74 долари США (еквівалент у гривні -127 570,66 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 16 732,38 долари США (еквівалент у гривні - 219 430,25 грн.) (а.с.8-15), та заборгованості ОСОБА_3 за договором кредиту №380/306/07-Ж від 30.03.2007, яка станом на 01.09.2014 становить 286 995,23 долари США (еквівалент у гривні - 3 763 687,56 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 185 582,81 доларів СІІІА (еквівалент у гривні - 2 433 753,76 грн.); - суми заборгованості за відсотками - 100 055,07 долари США (еквівалент у гривні - 1 312 133,36 грн.); - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 455,42 долари США (еквівалент у гривні - 5 972,38 грн.); - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 901,93 долари США (еквівалент у гривні - 11 828,07 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки: нежилі приміщення (в літері «А») загальною площею 107, 80 кв.м., в тому числі №№ 1,2,3,4 площею 72;00 кв.м., місце спільного користування площею 35,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи всі чинні поліпшення, переобладнання та реконструкції, яке належить на праві приватної власності в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого 30 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1126д та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.04.2007 в реєстровій книзі №5017-266 за реєстровим № 5042П, шляхом реалізації предмета іпотеки з 5 прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна.

Стягувачем є акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржником - ОСОБА_1 (позивач).

В рамках зазначеного виконавчого провадження №5876481 приватним виконавцем 02.04.2019 прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Зокрема, у мотивувальній частині постанови зазначена сума до стягнення 806 899, 60 грн.

З посиланням на приписи статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», керуючись частинами третіми статтей 40 та 45 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем деталізовано нормативне регулювання стягнення винагороди, а саме щодо одержання основної винагороди у розмірі 10% стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Відтак, визначена сума основної винагороди приватного виконавця - 806 899, 60 грн., яка підлягає стягненню з боржника.

Позивач, не погоджуючись із діями приватного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 31 цього ж Закону основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З 28.08.2018 набрала чинності редакція частини сьомої статті 31 зазначеного Закону, відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, частинами четвертю та п`ятою вказаної статті передбачено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Слід додати, що відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (частина шоста статті 48 цього Закону).

У даному випадку, предметом виконавчого провадження є звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення (в літері «А») загальною площею 107, 80 кв.м., в тому числі №№ 1,2,3,4 площею 72;00 кв.м., місце спільного користування площею 35,80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві приватної власності в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кошти від реалізації яких призначені для задоволення вимог стягувача - акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі 8 068 996, 60 грн.

Враховуючи те, що у даному випадку предмет іпотеки підлягає реалізації, за рахунок коштів від чого підлягають задоволенню вимоги кредитора, суд вважає помилковими доводи позивача відносно протиправності постанови про стягнення основної винагороди, оскільки у даному випадку наявна сума боргу, в погашення якого підлягає реалізації предмет застави та, відповідно, зазначення про звернення стягнення на предмет застави не змінює майнового характеру виконавчого провадження, в рамках виконання якого кредитору підлягає перерахуванню сума коштів від реалізації майна, що вбачається і зі змісту виконавчого листа.

При цьому, як вже зазначалося, постанова про стягнення винагороди приймається одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене у сукупності у суду відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Літвінова А.В.