Справа № 1540/4486/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4486/18

Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М. Дата і місце ухвалення: 13.03.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту рішення: 25.03.2019р.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, відновлення у військовому званні та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України №125 КП від 25.07.2018р., в частині позбавлення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 військового звання;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №422 від 03.08.2018р. в частині звільнення ОСОБА_1 у запас із виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України на підставі підпункту «г» (у зв`язку із позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018р. №155 про звільнення ОСОБА_1 в запас і виключення із списків особового складу цієї військової частини та зняття з усіх видів забезпечення на підставі підпункту «г» (у зв`язку із позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді командира військової частини НОМЕР_2 та стягнути з військової частини НОМЕР_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по день відновлення на посаді та відновлення у військовому званні;

- рішення в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Позов обґрунтовував тим, що на підставі наказу Міністерства оборони України №125КП від 25.07.2018р. його безпідставно позбавлено військового звання за неналежне виконання службових обов`язків, оскільки порушень своїх службових обов`язків він не скоював, а діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Зокрема, позивачем двічі на рік видавались накази про проведення повної інвентаризації матеріальних засобів, відповідно до інвентаризаційних описів №№ 147,148,149,150, втрат, нестач або надлишків матеріальних засобів номенклатури служби паливно-мастильних матеріалів в ході проведення інвентаризації інвентаризаційною комісією виявлено не було. Позапланові перевірки господарської діяльності військової частини проводяться за рішенням командира військової частини за наявності сигналів про зловживання, значні недоліки у діяльності служб, скарг військовослужбовців, тоді як протягом 2017-2018 років такі сигнали на його ім`я, як командира військової частини НОМЕР_1 , не надходили, а тому законних підстав для проведення позапланових перевірок правильності збереження паливно-мастильних матеріалів не було. Позивач вважає, що він не може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності з підстав не встановлення винних осіб у розкраданні (втраті) військового мана, оскільки є безпосередня матеріально-відповідальна особаначальник сховища прапорщик ОСОБА_3 , у якого і виявлена нестача. При проведенні службового розслідування його вина та причинний зв`язок між його діями та настанням нестачі майна служби паливно-мастильних матеріалів встановлено не було; до проведеного службового розслідування безпосередній начальник позивача залучений не був. Також, позивач посилався на те, що він, як особа стосовно якої проводилося службове розслідування, не був ознайомлений про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; не зміг подати документи, які стосуються службового розслідування та був позбавлений права вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; був позбавлений права порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; був позбавлений права висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; не ознайомлений з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником). При накладенні дисциплінарного стягнення Міністром оборони України не було враховано попередню поведінка позивача, його участь в АТО, неодноразове нагородження відзнаками та наявність у нього статусу ветерана військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2019р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, не доведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, просить скасувати рішення від 13.03.2019р. та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення не зазначено мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про законність наказів Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №422 від 03.08.2018р. та командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018р. №155. Судом не з`ясовано порушення яких саме службових обов`язків скоєно позивачем, які саме дії вчинено ним поза межами повноважень, в чому проявилося халатне і не належне виконання ним своїх службових обов`язків, чи були у нього підстави для проведення позапланових інвентаризацій чи перевірок тощо.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам, що всупереч ст.ст. 45, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до ОСОБА_1 було застосовано найбільш суворе дисциплінарне стягнення з усіх передбачених законодавством. Судом не перевірено дотримання відповідачами порядку проведення службового розслідування та оформлення його результатів. Висновок суду про те, що Міністром оборони України під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховувалися характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, тривалість військової служби та рівень його знань, є такими, що не підтверджені жодним доказом.

Посилається апелянт і на те, що він не може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності з підстав не встановлення винних осіб у розкраданні (втраті) військового майна, оскільки матеріально-відповідальна особа начальник сховища прапорщик ОСОБА_3 , у якого і виявлена нестача, залишив військову частину і його місце перебування до теперішнього часу не встановлене. Пояснення у вказаної особи не відбиралися.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в квітні 2018 року, на підставі відповідної телеграми вищого штабу та наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , була проведена повна інвентаризація майна військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і майна служби ПММ, за результатами якої нестач виявлено не було. За відсутності виявлених нестач позапланові інвентаризації та перевірки не проводяться. При цьому, відповідальність за достовірність даних в акті інвентаризації комісії несуть особи, що підписали цей акт, тобто члени внутрішньо перевірочної комісії. Висновок суду про те, що командир військової частини особисто повинен був контролювати наявність палива та проводити особисті перевірки з цього приводу спростовується посадовими обов`язками командира військової частини та посадовими обов`язками службових осіб військової частини НОМЕР_2 .

Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_1 подали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 22.12.2013р. ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 (46 об`єднаний центр забезпечення).

В липні 2018 року, на виконання доручення Міністра оборони України від 11.07.2018р. №5322/з/10, робочою групою під головуванням начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України проводилася перевірка стану службової діяльності військової частини НОМЕР_2 .

За результатами перевірки виявлено нестачу палива дизельного ДП-Лрк-Євро5-ВО 200620 кг, палива дизельного ДП-Л-Євро5 ВО - 1874 кг, палива дизельного зимового 3-0,2 мінус 25 - 1426 кг, бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 - 2457 кг, а також надлишок палива дизельного Л-К5 сорт С - 33817 кг, палива дизельного Євро клас 1 вид 1 - 327 кг, бензину автомобільного А-80-А-ДЗ - 498 кг, бензину автомобільного АІ-95-К5 Євро - 494 кг, палива авіаційного Джет А1 - 2620 кг. Встановлено нестачу пально-мастильних матеріалів на загальну суму 5 353 974,38 грн.

З метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_2 , встановлення ступеню вини посадових осіб, відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №730), наказом Міністерства оборони України від 18.07.2018р. №345 було призначено службове розслідування. (т.1 а.с.34)

Підставою для призначення службового розслідування стало доручення Міністра оборони України від 18.07.2018р. №5322/з/13, надане за результатами доповіді начальника Головного управління розвитку та супроводження матеріальних забезпечення Збройних Сил України, щодо нестачі паливо-мастильних матеріалів на загальну суму більше 5,35 млн. гривень, які були виявленні під час перевірки службової діяльності військової частини НОМЕР_2 (46 Центру забезпечення).

У зв`язку із проведенням службового розслідування командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 був усунутий від виконання службових обов`язків, а тимчасове виконання обов`язків командира військової частини було покладено на підполковника ОСОБА_4 (т.2 а.с.139-140)

За результатами проведеного службового розслідування комісією був складений акт службового розслідування від 23.07.2018р., в якому, серед іншого, зазначено, що причинами та умовами, які сприяли виникненню нестачі пально-мастильних матеріалів у 46 Центрі, поряд з іншими, є неналежне виконання службових обов`язків командиром 46 Центру полковником ОСОБА_1 , в частині здійснення не належного керівництва військовим господарством, відсутності контролю щодо організації та проведення перевірок у встановлені терміни, щодо проведення інвентаризації матеріальних засобів, щомісячного зняття залишків пального в резервуарах (цистернах) складу пального та мастильних матеріалів, проведення повірки вимірювальних приладів, невжиття заходів для забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, а також не проведення особисто перевірок (планової та раптової) щодо фактичної наявності матеріальних засобів, чим не виконав свої функціональні обов`язки, визначені в Положенні про 46 Центр забезпечення, яке затверджено наказом начальника Тилу Збройних Сил України від 01.03.2018р. №55 та порушив вимоги статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, пункти 2.3, 3.1.9. Положення про військове корабельне господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. №300, пункт 7 розділу XVIII Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440. (т.1 а.с.169-193)

Згідно з доповіддю начальника військової служби правопорядку у ЗСУ начальника Головного управління Військової служби правопорядку ЗСУ генерала-майора Криштун І.Л. на ім`я Міністра оборони України №306/2/4266 від 23.07.2018р., за результатами службового розслідування, після покриття нестачі майна за рахунок надлишків за пересортицею, встановлено нестачу пально-мастильних матеріалів на загальну суму 5 353 974,38 грн. 13.07.2018р. начальник сховища відділу зберігання пального та мастильних матеріалів складу пального та мастильних матеріалів 46 Центру прапорщик ОСОБА_3 , який являється матеріально-відповідальною особою, самовільно залишив військову частину, при цьому зникла Книга обліку замірів пального в резервуарах (цистернах) та Книги обліку наявності та руху пально-мастильних матеріалів поточного та дострокового зберігання у відділі зберігання пального. Відсутність зазначених книг не дало можливості встановити попередні значення замірів пального в резервуарах та з`ясувати можливі понаднормові видачі ПММ. Організовані розшукові заходи позитивних результатів не дали, місцезнаходження прапорщика ОСОБА_3 не відоме. Службовим розслідуванням факти нестачі ПММ у 46 Центрі підтверджено. Причинами та умовами, що сприяли нестачі ПММ у 46 Центрі є, у тому числі, неналежне виконання службових обов`язків командиром 46 Центру полковником ОСОБА_1 , в частині здійснення не належного керівництва військовим господарством, відсутності контролю щодо організації та проведення перевірок у встановлені терміни, щодо проведення інвентаризації матеріальних засобів, щомісячного зняття залишків пального в резервуарах (цистернах) складу пального та мастильних матеріалів, проведення повірки вимірювальних приладів, невжиття заходів для забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, а також не проведення особисто перевірок (планової та раптової) щодо фактичної наявності матеріальних засобів. За результатами службового розслідування пропонується, у тому числі, накласти на командира 46 Центру полковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення військового звання. (т.1 а.с.162-168)

23.07.2018р. наказом Міністра оборони України №125 КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», з урахуванням результатів службового розслідування та встановлених ним фактів грубих порушень військової дисципліни, за неналежне виконання службових обов`язків, визначених вимогами статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення пунктів 2.3. та 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. №300, пункту 4.1 обов`язків визначених у Положенні про військову частину НОМЕР_2 (46 Центр забезпечення), затвердженому наказом начальника Тилу Збройних Сил України, на командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення - позбавлення військового звання. (т.1 а.с.35-37)

03.08.2018р. наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №422 позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку. (т.1 а.с.33)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018р. №155 ОСОБА_1 звільнено в запас і виключення із списків особового складу цієї військової частини та зняття з усіх видів забезпечення на підставі підпункту «є» (у зв`язку із позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». (т.1 а.с.41)

Не погоджуючись з правомірністю вказаних наказів ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про їх скасування, поновлення на посаді командира військової частини НОМЕР_2 та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по день відновлення на посаді та відновлення у військовому званні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ними рішень, доведено законність наказів про позбавлення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 військового звання та звільнення його із займаної посади. Суд не прийняв до уваги доводи позивача, що проведеною інвентаризацією військового майна в період з 11.06.2018р. по 01.07.2018р. на підставі наказу позивача №221 від 04.06.2018р., а також проведеною в квітні 2018 року повною інвентаризацією військового майна військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і майна служби паливно-мастильних матеріалів, не встановлено втрат, нестач або надлишків матеріальних засобів номенклатури служби паливно-мастильних матеріалів, зазначивши, що результати проведення такої інвентаризації не спростовують встановлений службовим розслідуванням та проведеною інвентаризацією нафтопродуктів комісією, під головуванням начальника Головного управління розвитку ЗС України полковника ОСОБА_5 , факт нестачі паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 5 353 974,38 грн. За висновками суду першої інстанції, зазначені обставини навпаки свідчать про відсутність контролю з боку командира військової частини щодо організації та проведення перевірок та неналежне здійснення ним контролю за виконанням службових обов`язків своїх підлеглих, збереження військового майна та підтримання статутного порядку у ввіреній позивачу військовій частині. Актом службового розслідування чітко визначено, що причинами та умовами, які сприяли виникненню нестачі пально-мастильних матеріалів у 46 Центрі, поряд з іншими, є неналежне виконання службових обов`язків командиром 46 Центру полковником ОСОБА_1 .

Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на недотримання відповідачами порядку проведення службового розслідування, зазначивши, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був обізнаний про проведення службового розслідування, під час його здійснення надавав пояснення, а також, що йому роз`яснено права при проведенні розслідування. Щодо посилань позивача на не ознайомлення ОСОБА_1 з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником), то суд першої інстанції зазначив, що це є правом позивача та не є обов`язком командира (начальника). При цьому, судом не встановлено, що позивачем вчинялись будь-які дії щодо реалізації свого права на ознайомлення з актом службового розслідування та в цьому йому було відмовлено.

Щодо не проведення бесіди з позивачем перед звільненням, то суд першої інстанції зазначив, що це не може бути достатньою підставою для задоволення поданого ним позову, так як питання, які мають бути вирішені під час бесіди, не впливають саме на рішення щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, а стосуються вирішення питань пов`язаних з реалізацією рішення про звільнення військовослужбовця.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та, у зв`язку з цим, про відсутність підстав для їх задоволення. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N551-XIV, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до п.11 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, серед іншого, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Приписами п.16 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 58 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, серед іншого, за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Пункт 59 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України зобов`язує командира (начальника), зокрема, знати стан справ у дорученій йому військовій частині; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Основи організації та ведення військового (корабельного) господарства, права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства визначено Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997р.

Пунктом 3.1.3 вказаного Положення передбачено, що командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за: організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів; об`єктів навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок; за проведення необхідних заходів щодо охорони навколишнього середовища в місцях дислокації та дій військ, а також за організацію протипожежної охорони та безпечну експлуатацію об`єктів держтехнагляду частини (з`єднання) і створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів.

При виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань він має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.

Крім того, пунктом 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997р., встановлено, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, серед іншого, повинні: організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі); вести узагальнений облік втрачених матеріальних засобів за підпорядковані служби (підрозділи) в натуральних або вартісних показниках.

Пунктом 4.1 положення 46 Об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2018 року № 55 «Про затвердження Положення про центри забезпечення, бази та склади військової частини НОМЕР_1 », визначені посадові обов`язки начальника Центру, у тому числі, передбачено, що начальник об`єднаного Центру забезпечення в мирний і воєнний час відповідає, серед іншого, за стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів визначеної номенклатури; за стан фінансового господарства.

Також, передбачено, що начальник Центру зобов`язаний: забезпечити повноту збереження матеріальних засобів в кількісному та якісному відношенні; організовувати контрольні заходи та перевірки стану організації забезпечення майном, використання (експлуатації) його за призначенням та стану його утримання; забезпечувати утримання та своєчасне поновлення запасів пального в усіх прикріплених військових частинах. (т.2 а.с.160)

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що позивач, як командир військової частини НОМЕР_2 , особисто відповідає перед державою за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. При цьому, за неналежне виконання службових обов`язків в частині здійснення керівництва військовим господарством, за відсутність належного контролю щодо організації та проведення перевірок у встановлені терміни, щодо проведення інвентаризації матеріальних засобів, щомісячного зняття залишків пального в резервуарах (цистернах) складу пального та мастильних матеріалів, проведення повірки вимірювальних приладів, невжиття заходів для забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, командир військової частини може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що ним належним чином виконувалися посадові обов`язки, визначені законодавством, що стосується обліку та збереження ППМ. Зокрема, позивач зазначає, що ним двічі на рік видавалися накази про проведення повної інвентаризації матеріальних засобів. Остання повна інвентаризація військового майна проводилася в період з 11.06.2018р. по 01.07.2018р. на підставі його наказу №221 від 04.06.2018р. «Про проведення інвентаризації озброєння і військової техніки, боєприпасів та військово-технічного майна військової частини НОМЕР_2 станом на 01.07.2018 року». При цьому, відповідно до інвентаризаційних описів №№147, 148, 149, 150 втрат, нестач або надлишків матеріальних засобів номенклатури служби ПММ в ході проведення інвентаризації інвентаризаційною комісією виявлено не було. (т.2 а.с.9-13)

Також, позивач зазначає, що виконуючи вимоги п.1.8 положення 46 Об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних Сил України, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2018 року № 55 «Про затвердження Положення про центри забезпечення, бази та склади військової частини НОМЕР_1 », ним у 2017 році був розроблений та затверджений Річний план проведення інвентаризації та раптових перевірок на 2018 рік. Щомісячно розроблялися плани основних заходів, що проводилися у військовій частині.

При цьому, за твердженнями позивача, наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2017р. №530 та №532 (т.2 а.с.14-15) визначено склад внутрішньо-перевірочних комісій та підкомісій та інших комісій, необхідних для життєдіяльності військової частини НОМЕР_2 та затверджено функціональні обов`язки особового складу військової частини. Зокрема, наказом №532 від 26.12.2017р. визначено конкретні посадові обов`язки начальника складу пального підполковника ОСОБА_6 (в т.ч. щодо проведення перевірок фактичної наявності матеріальних засобів у відділах зберігання; організації своєчасного проведення повної інвентаризації та перевірки наявності і якісного стану пального; перевірки не менше одного разу на 3 місяці технічного стану та правильності експлуатації резервуарів), заступника начальника складу пального та мастильних матеріалів начальника технічної частини майора ОСОБА_7 (в т.ч. щодо перевірки не менше одного разу на 3 місяці фактичної наявності матеріально-технічних засобів у відділах зберігання; забезпечення своєчасної повірки, технічного обслуговування та ремонту вимірювальних приладів та засобів, що перебувають в експлуатації) та начальника відділу зберігання пального та мастильних матеріалів складу пального та мастильних матеріалів в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_8 (в т.ч. щодо відповідальності за кількість і якість ППМ під час їх приймання, зберігання та видачі; ведення книги замірів пального; щомісячної перевірки фактичної наявності ППМ, що знаходяться на зберіганні в сховищах складу; здійснення контролю за справністю мір і вимірювальних приладів, які знаходяться в експлуатації тощо).

Як вбачається з пояснень начальника відділу контролю якості паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 , відібраних під час проведення службового розслідування, остання повірка вимірювальних засобів проводилася у 2016 році відповідно до плану проведення перевірки та оцінки стану метрологічного забезпечення у в/ч НОМЕР_2 від 08.07.2016р. В подальшому, заявок на проведення повірки вимірювальної техніки від командирів підрозділів не надходило. (т.2 а.с.118-119)

Колегія суддів критично ставиться до посилань позивача, що він не знав та не міг знати про нестачу пального у військовій частині так як в квітні 2018 року, та в період з 11.06.2018р. по 01.07.2018р. проведено інвентаризацію військового майна військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і майна служби паливно-мастильних матеріалів, та не встановлено втрат, нестач або надлишків матеріальних засобів номенклатури служби паливно-мастильних матеріалів. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, жодним чином не спростовує результатів службового розслідування щодо нестачі паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 5353974,38 грн.

Вказане навпаки свідчить про відсутність контролю з боку командира в/ НОМЕР_3 за належним виконанням службових обов`язків своїми підлеглими (в т.ч. начальником складу пального підполковником ОСОБА_6 , заступником начальника складу пального та мастильних матеріалів начальником технічної частини майором ОСОБА_7 та начальником відділу зберігання пального та мастильних матеріалів складу пального та мастильних матеріалів в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_8 ).

Як вбачається зі змісту акту службового розслідування від 23.07.2018р. книга обліку замірів пального в резервуарах (цистернах) у відділі зберігання пального та книга обліку наявності та руху ПММ поточного та довгострокового зберігання комісії представлені не були, що унеможливило встановити попередні значення замірів пального в резервуарах, які б надавали змогу дійти висновку про можливі понаднормові видачі пального та можливі втрати пального через несправність резервуарів. Акти зняття залишків ПММ за квітень та травень 2018 року відсутні, тоді як ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування стверджував, що в квітні 2018 року він особисто брав участь по знаттю залишків ПММ.

Включені в склад комісії по перевірці матеріальних засобів, якою складені інвентаризаційні описи №№ 147,148,149,150, лейтенант ОСОБА_10 , молодший лейтенант ОСОБА_11 та працівник ЗСУ ОСОБА_12 під час проведення службового розслідування заперечили свою участь у проведенні інвентаризації та зазначили, що в кінці червня їм надали готові інвентаризаційні описи для підпису.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що фактично у 46 Центрі інвентаризація матеріальних засобів за номенклатурою ПММ, відповідно до наказу начальника 46 Центру №221 від 04.06.2018р. «Про проведення інвентаризації озброєння і військової техніки, боєприпасів та військово-технічного майна військової частини НОМЕР_2 станом на 01.07.2018 року», не проводилася, а лише здійснювалося її документування.

Колегія суддів вважає обґрунтованими твердження відповідачів, що виявлена робочою групою нестача пального у військовій частині НОМЕР_2 на загальну суму 5 353 974,38 грн., свідчить про невиконання та неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , як командиром військової частини, щодо здійснення керівництва військовим господарством та забезпечення належного контролю за внутрішнім порядком, станом і збереженням озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів.

Нестача дизельного пального та автомобільного бензину у таких розмірах, на думку суду, є достатньою підставою для звільнення особи, яка у відповідності до п.11, п.58 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, особисто відповідає перед державою за збереження державного майна. Не належне виконання позивачем своїх службових обов`язків в частині контролю призвело до тяжких наслідків, а саме втрати коштів з Державного бюджету.

Приписами п. п. 12, 45, 47, 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N551-XIV, передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу Головнокомандувач Збройних Сил України, командувач Національної гвардії України користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків, є підставою для усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником) та оформляється наказом, про що негайно доповідається в порядку підпорядкованості із зазначенням причин і обставин усунення.

Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати тривалості службового розслідування та часу, необхідного для прийняття відповідного рішення командиром (начальником), які визначені цим Статутом.

Наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтверджуються або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.

Командир, який усунув підлеглого від виконання службових обов`язків без достатніх на те підстав, несе за це відповідальність.

Згідно п. п. 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно п.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 , серед іншого, зазначає, що позбавлення військового звання є найбільш суворим дисциплінарним стягненням з усіх передбачених п.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, і застосування його не є обґрунтованими та непропорційним.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки відповідно до приписів ст.12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Міністр оборони України користується дисциплінарною владою в повному обсязі в межах даного Статуту, а відтак, уповноважений самостійно обирати вид дисциплінарного стягнення, визначений п.68 Статуту, за порушення військовослужбовцем військової дисципліни.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про Збройні Сили України» підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

За стан дисципліни у військовій частині відповідає командир. Інтереси захисту держави зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Оскільки командир 46 Центру забезпечення полковник ОСОБА_1 не забезпечив належного виховання особового складу, обліку та зберігання матеріальних ресурсів (ПММ), що призвело до їх розкрадання у великому розмірі, незважаючи на те, що в період збройної агресії проти України всі наявні фінансові та матеріальні ресурси спрямовуються для забезпечення посилання обороноздатності країни, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що обраний Міністром оборони України вид дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання є непропорційним.

Щодо посилань апелянта на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення від 13.03.2019р. судом першої інстанції не зазначено мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про законність наказів Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №422 від 03.08.2018р. та командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018р. №155, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки прийняття зазначених наказів є наслідком прийняття наказу №125 КП від 25.07.2018р. про позбавлення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 військового звання.

Так, відповідно до п.п. «є» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку.

Згідно з вимогами п.225 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби, у тому числі, на підставі, передбаченій пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», здійснюється у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами, крім військовослужбовців, які займають посади номенклатури призначення Міністра оборони України, - начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта, що судом першої інстанції не надано правової оцінки його доводам про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування, не зміг подати документи, які стосуються службового розслідування та був позбавлений права вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення, був позбавлений права порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації, висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять, а також не ознайомлений з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником).

В оскаржуваному судовому рішенні судом встановлено, що позивач був обізнаний про проведення службового розслідування, так як матеріалами справи підтверджено, що під час службового розслідування він надавав пояснення (т.2 а.с.128-132), що також відображено в акті службового розслідування (т.1 а.с.178, а.с.185). Крім того, суд зазначив, що згідно вказаних пояснень позивача йому було роз`яснено його права при проведенні службового розслідування.

Щодо не ознайомлення позивача з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником), то, як правильно зазначив суд першої інстанції, зі змісту п. 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України слідує, що ознайомлення позивача з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником) є правом позивача та не є обов`язком командира (начальника).

Більше того, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано доказів вчинення ним будь-яких дій щодо реалізації свого права на ознайомлення з актом службового розслідування та в цьому позивачу було відмовлено.

Що стосується доводів позивача, що його виключено зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків (повного забезпечення грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням), а при звільненні не виплачено грошової компенсації за 12 днів щорічної відпустки та за 14 календарних днів додаткової відпуски, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідження вказаних обставин не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки спір в цій справі виник саме щодо протиправного, на думку позивача, звільнення у зв`язку з позбавленням військового звання, а не щодо нарахування та виплати грошової компенсації та забезпечення при звільненні.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення від 13.03.2019р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 липня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук