Справа № 1.380.2019.002456
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002456
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Звір Р.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів у розмірі утриманої суми податку з доходів фізичних осіб,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська,11Г ) з врахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби по невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4567,22 грн.;

- стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 відповідну суму коштів у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб, що складає 4567,22 грн.

Ухвалою суду від 28.05. 2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

20.06.2019 позивачем подано суду відповідь на відзив.

24.06.2019 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву.

Суд ухвалою 11.07.2019 призначив справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з січня по травень 2017 проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ, мав спеціальне звання - підполковник податкової міліції та перебував на військовому обліку. Відповідно до листа Офісу великих платників податків ДФС № 258/14-10-05-02-39 від 06.03.2019 у період з січня по травень 2017 позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 25 373,47 грн., з якої утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 4 567,22 грн., однак відповідачем не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату позивачу рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на зазначену суму утриманого з його грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб, оскільки пунктом 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України у редакції від 01.01.2017 передбачено, що сума податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення працівників податкової міліції не спрямовується на виплату компенсації втрат доходів цих працівників, у зв`язку з тим, що слова «податкова міліція» вилучені з цієї статті.

Позивач також наголосив на те, що відповідно до статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Разом з тим, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Позивач зазначає, що перебуваючи на службі в податковій міліції мав беззаперечне право на отримання рівноцінної та повної компенсації втрат доходів (утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат), право на які набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, одночасно з виплатою грошового забезпечення. Враховуючи наведене, вважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб. Позивач просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача 24.06.2019 подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 21966. Відповідач вказує, що відповідно до положень пункту 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України, у редакції з 01.01.2017, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідач зазначив, що Податковим кодексом України станом на час виникнення спірних правовідносини не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , підполковник податкової міліції з січня по травень 2017 проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ.

Наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 23 січня 2019 № 42-о позивача звільнено з податкової міліції у відставку, із зняттям з військового обліку за пунктом 65 підпунктом «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 № 114.

28.02.2019 позивач звернувся до Офісу великих платників ДФС із запитом про надання публічної інформації, в якому просив повідомити про суми нарахованого йому грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат (доходу) на займаній посаді у період з січня по травень 2017, а також повідомити про суми утриманого з них податку на доходи фізичних осіб, що утримувався з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. Також просив повідомити, чи проводилася йому виплата щомісячної грошової компенсації з сум податку з доходів фізичних осіб за період з січня по травень 2017.

Листом від 06.03.2019 №258/14-10-05-02-39 Офіс великих платників ДФС повідомлено, що за період проходження служби в Офісі великих платників ДФС з січня по травень 2017 ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в сумі 25373,47 грн. та утримано податку на доходи фізичних осіб, в сумі 4 567,22 грн. Стосовно порушеного питання виплати грошової компенсації сум податків з доходів фізичних осіб Державної фіскальної служби України направлено до територіальних органів для керівництва в роботі лист від 14.08.2017 № 21643/7/99-99-13-01-01-17.

Вважаючи бездіяльність Офісу великих платників ДФС по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 567,22 грн. протиправною, позивач для захисту своїх прав звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (п. 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Підпункт 4.1.2 пункт 4.1 статті 4 Податкового кодексу України зазначає, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Відповідно до статті 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Приписами статті 168 Податкового кодексу України врегульовано порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час проходження позивачем служби в Офісі великих платників податків ДФС) суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Передбачена пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України компенсація утриманої з грошового забезпечення (грошових винагород та інших виплат) суми податку на доходи фізичних осіб здійснюється за рахунок таких сум, тобто законодавцем встановлено особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для наведених у цьому пункту осіб. Отже, спірні правовідносини врегульовано податковим законодавством, а саме Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, підполковник податкової міліції, з 01.01.2017 по травень 2017 проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ.

У спірний період з 01.01.2017 по травень 2017, встановлені пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Суд зазначає, що в період проходження позивачем служби в Офісі великих платників податків ДФС, а саме з 01.01.2017 по травень 2017 відповідач правомірно застосовував чинні на той час положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та не виплачував позивачу грошову компенсацію втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

Що стосується посилання позивача на Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. № 44 (далі - Порядок №44) , суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку № 44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналізуючи Порядок № 44 суд дійшов висновку, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання пункту 22.7 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у наступному в Податковому кодексі України.

Суд зазначає, що не приведення приписів Порядку № 44 у відповідність до внесених Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 змін до Податкового кодексу України в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цей Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Також суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом враховується, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Частиною 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, Податковий кодекс України це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших правових актів, які повинні видаватись на основі Закону, для вирішення даної справи суд застосовує пункт 168.5 статті 168 Податкового кодексу України як правовий акт, положення якого мають вищу юридичну силу по відношенню до пункту 2 Порядку №44 і який був чинним на час існування спірних правовідносин.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідно до норми статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ і на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки, як було зазначено вище, спірні правовідносини врегульовано податковим законодавством, зокрема, пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, і нормами Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» не визначаються категорії громадян з переліку осіб, які мають право на щомісячну грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Положення Закону України «Про міліцію», який відповідно до Розділу XVIII-2 Податкового кодексу України частково розповсюджується на працівників податкової міліції, не врегульовують порядок оподаткування (компенсації податку), а дане питання врегульовано саме пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, за приписами якого з 01.01.2017 року працівники податкової міліції не входять до переліку осіб, на яких розповсюджується право компенсації суми податку на доходи, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 25 березня 2019 року по справі № 820/4516/18 (адміністративне провадження №К9901/1795/19).

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, проаналізувавши вимоги позивача, суд прийшов до переконання, що оскільки стаття 168 Податкового кодексу України у редакції на час виникнення спірних правовідносин не містила у числі перелічених працівників податкової міліції, то є правомірна і відмова відповідача у відшкодуванні грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 567,22 грн.

Щодо покликання позивача на його право отримати грошову компенсацію втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб, згідно ст. 353 Податкового кодексу України із врахуванням Порядку № 44, то дане не заслуговує на увагу з огляду, що це закріплене право на соціальні гарантії позивача, а в даному предметі це правовідносини щодо грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

У свою чергу, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність щодо невиплати позивачу грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 567,22 грн.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заява ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів у розмірі утриманої суми податку з доходів фізичних осіб, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст постанови складено та підписано 17 липня 2019 року.