Справа № 540/2339/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2339/18
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкових повідомлень - рішень, -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом, та просила скасувати податкове повідомлення - рішення № 6228-13 від 08.02.2018 р. та податкове повідомлення - рішення № 6229-13 від 08.02.2018 р.:

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що об`єктом оподаткування за оскаржуваними є 2-х кімнатна квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , проте, вказане нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу від 19 грудня 2011 р. продано іншій особі, що підтверджує відсутність об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п.266.3.2. п. 266.3. ст. 266 ПК України. Позивач також вважає, що належна їй на праві власності лише одна квартира площею 83,6 кв.м. за адресо АДРЕСА_2 , також не підлягає оподаткуванню, оскільки підпадає під пільгову базу оподаткування згідно з додатком № 2 до рішення Херсонської міської ради № 1935 від 30 червня 2015 року, яким встановлено податок на площу, що перевищує 120 кв. м. для квартир та відповідає підпункту 266.3.2. пункту 266.3, 266.4.1., 266.4.2. пункту 266.4. статті 266 ПК України. Крім того, позивач вказує на відсутність у податкових органів підстав нараховувати спірний податок у 2016 р., оскільки зміни до ПКУ про встановлення даного податку внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тому саме з 2015 року місцеві ради отримали повноваження та набули обов`язку встановлювати даний податок. При цьому, вважає, що наявність у ПК України норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Позивач також зазначає, що згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. На думку позивача, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як місцевий податок, підлягає сплаті в 2016 році лише в разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2015 року. ОСОБА_1 вказує на відсутність у відповідача правових підстав для нарахування в 2016 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, Окремо позивач зазначає про порушення строків направлення на її адресу спірних податкових повідомлень-рішень.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним судом 12 лютого 2019 року прийнято рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з наведених у позові підстав, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу відзиву відповідача не надходило.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд вважає можливим розглянути справу в порядку, визначеному ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.02.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі прийнято податкові повідомлення-рішення, зокрема,

- податкове повідомлення-рішення форми " Ф" за № 6228-13, яким ОСОБА_1 , податкова адреса АДРЕСА_1 ., визначено загальну суму податкового зобов`язання за платежем " податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 162,60 грн.

- податкове повідомлення-рішення форми " Ф" за № 6229-13, яким ОСОБА_1 , податкова адреса АДРЕСА_1 ., визначено загальну суму податкового зобов`язання за платежем " податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в сумі 188,80 грн.

За позицією позивача, вказані податкові повідомлення-рішення були отримані нею у відділенні поштового зв`язку 06.08.2018 р., проте, внаслідок їх оскарження в адміністративному порядку до ДФС України, оригінали податкових повідомлень - рішень разом зі скаргою знаходяться у ДФС України, що унеможливлює їх надати суду.

09.08.2018 р. позивач направила на адресу ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення, яка рішенням ДФС України від17.10.2018 р. за № 15951 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи, що прийняті відповідачем податкові повідомлення - рішення є незаконними та суперечать нормам Податкового кодексу України, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує про наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим Кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (надалі - ПК України).

Статтею 265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з : податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

пп. 266.1.1 п. 266.1 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Із змісту пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України видно, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Питання щодо податку на майно врегульовано розділом ХІІ " Податок на майно" ПК України, зокрема, новими редакціями статей 265 та 266 ПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від від 28.12.2014 р. № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 р.

Так, пунктом 265.1.1. ст. 265 цього Кодексу передбачено, що податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками вказаного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості ( пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України)

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Зокрема, базою оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. ( п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Пільги із сплати вказаного податку передбачено, зокрема, абз " а" пп. 266.4.1 п. 266.1 ст.266 ПК України, яким передбачено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. ( п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України).

Крім того, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, рішенням Херсонської міської ради "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розміщене на території м. Херсона" від 30.06.2015 р. № 1935, яке набуває чинності з 01.01.2016 р., встановлено на території м. Херсона податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ставки вказаного податку, наведені у додатку № 1 до цього рішення.

Так, відповідно до Додатку № 1 до рішення міської ради від 30.06.2015 р. № 1935 " Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки " ставка податку, у відсоткових до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування для квартири/квартир та/або житлового будинку/будинків складає - 0,5.

Рішенням Херсонської міської ради № 571 від 23 березня 2017 року "Про внесення змін до рішення Херсонської міської ради від 30.06.2015 №1935 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розміщене на території м. Херсона" щодо визначення ставок податку" вирішено, зокрема, внести зміни до рішення Херсонської міської ради №1935 від 30 червня 2015 року, визначивши ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване не території м. Херсона, відповідно до додатка цього рішення;

Так, відповідно до Додатку № 1 до рішення міської ради від 23.03.2017 р. за № 571 " Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки " ставка податку, у відсоткових до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування для квартири/квартир та/або житлового будинку/будинків складає - 0,25.

Отже, вказаними рішеннями Херсонської міської ради на території м. Херсона встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відсотковому розміру до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування для квартири/квартир та/або житлового будинку/будинків у 2016 році - 0,5 ; у 2017 році - 0,25.

Апеляційний суд не погоджується з посиланнями позивача на те, що застосування контролюючим органом положень ст. 266 ПК України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим 2016 роком, тобто не раніше 2017 року, з огляду на наступне.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України № 909 від 24.12.2015 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованих бюджетних надходжень у 2016 р.» у 2016 р. зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Як вже зазначалось, положеннями пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року, визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що свідчить про помилковість тверджень позивача про недотримання порядку застосування рішень органів місцевого самоврядування про запровадження місцевих податків, які, на його думку, не можуть бути визнані обов`язковими до сплати у 2016 році.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 820/5457/17.

Аналогічно, пунктом 4 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016, установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.

Так, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів, а також не застосовуються вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відтак, рішення Херсонської міської ради № 571 від 23 березня 2017 року "Про внесення змін до рішення Херсонської міської ради від 30.06.2015 №1935 "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розміщене на території м. Херсона" в силу вимог Податкового кодексу України є чинним і підлягає застосуванню при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, зокрема за 2017 рік.

Також слід наголосити, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Херсонської міської ради № 571 від 23 березня 2017 року розмір ставки податку на нерухоме майно зменшено з 0,5% до 0,25%, що є зменшенням розміру ставки зі сплати податку, таким чином покликання апелянта щодо неправомірності встановленню оскарженому рішенню зворотньої дії в часі є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №136782819 від 06 вересня 2018 року, ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 83,6 кв.м., реєстраційний номер майна 35431072, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 20 грудня 2012 року, що не заперечувалось учасниками справи.

Відповідно до змісту наявних у матеріалів справи корінців оскаржуваних податкових повідомлень рішень та розрахунків спірних сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за оскаржуваними рішеннями, судом встановлено, зокрема

- платник спірного податку - ОСОБА_1 , яка зареєстрована за податковою адресою платника податку АДРЕСА_1 ;

- об`єкт оподаткування - квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ;

- загальна площа - 83,60 кв.м.;

- пільга у вигляді зменшення бази оподаткування - 60,00 кв.м.;

- ставка податку : у 2016 р. - 0,5 % ( 6,89 грн. в місяць); 2017 р - 0,25 % ( 8,00 грн. в місяць)

- сума податку у 2016 році - 162,60 грн. ( 23,6 кв.м. (83,6 кв.м. - 60,0 кв. м.) х 6,89 грн.)

- сума податку у 2017 році - 188,80 грн. ( 23,6 кв.м. (83,6 кв.м. - 60,0 кв. м.) х 8,00 грн.)

За таких обставин, нараховані відповідачем за оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями від 08.02.2018 р. за № 6228-13, № 6229-13 податкові зобов`язання ОСОБА_1 за платежем " податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 162,60 грн. та за 2017 рік у сумі 188,80 грн. відповідають вищевказаним приписам ПК України та рішенням Херсонської міської ради, а тому у суду відсутні підстави для їх скасування, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року по справі № 540/2339/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав,

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 139 КАС України апеляційний суд не здійснює зміну розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року по справі №540/255/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Єщенко