Справа № 320/3765/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 липня 2019 року м. Київ № 320/3765/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

ГУ ДФС у Київській області звернулось до суду, пред`явивши вимоги до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 13931,13 грн.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, поміж іншого, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Дослідивши позовну заяву та подані документи, суд вважає за необхідне позов повернути, ураховуючи таке:

дії судді при перевірці позовної заяви включають в себе, в тому числі і встановлення адміністративної правосуб`єктності позивача; наявності у представника належних повноважень на ведення справи; відповідності позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; належність позову до юрисдикції адміністративного суду та дотримання правил підсудності тощо.

Чинним процесуальним законодавством встановлені правила доступу до правосуддя, дотримання яких є обов`язком суб`єкта звернення, тим більше суб`єкта владних повноважень. Саме суддя, який здійснює прийняття позовної заяви оцінює позовну заяву на відповідність поданого позову положенням КАСУ , належність та допустимість представлених документів для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідальний підхід при опрацюванні позовної заяви та документів, що її супроводжують зумовлений не заформалізованістю суду, а необхідністю розглянути спір ефективно, тобто з досягненням найбільших результатів за найменших затрат живої та уречевленої праці. Економічна ефективність є конкретною формою дії закону економії часу.

Ретельною перевіркою поданих документів на стадії відкриття провадження у справі, суд забезпечує виконання завдання адміністративного судочинства щодо ефективного вирішення спору, без додаткового, нераціонального використання часу на витребування документів, визначення повноважень, усунення недоліків в процесі розгляду справи.

У зв`язку з чим суд звертає увагу, що чинним законодавством учасники справи не тільки наділені процесуальними правами, але ще й пов`язані виконанням певних обов`язків, що є ознакою правопорядку в демократичній країні.

Неаргументоване стимулювання учасника справи до необмеженої правової свободи трансформується у вседозволеність та хаос.

ЄСПЛ у справі Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) §§ 83-86 підкреслив, що застосування статті 6 до попередніх заходів розгляду справи залежить від виконання певних умов. По-перше, право, з приводу якого проводяться, як основні процедури, так і процеду- ри щодо забезпечення розгляду справи, має бути «цивільним» відповідно до Конвенції.

По-друге, має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право. Якщо попередній захід можна вважати ефективним для визначення цивільного права чи зобов`язання у справі, незважаючи на зміст та термін його дії, їх застосування узгоджується із статтею 6 Конвенції".

"Лише факт того, що спір є «матеріальним» за своїм характером, не є підставою для застосування статті 6 §1 у частині цивільних прав та зобов`язань (Ferrazzini v. Italy (Феррадзіні проти Італії) § 25.

При цьому, серед питань, що не входять до сфери застосування статті 6 - податкові провадження: податкові питання та все що є одним з основних виняткових прав державної влади".

За таким принципом, винятком також є сумарні провадження щодо забезпечення розгляду справи стосовно ввізного мита і митних зборів (Emesa Sugar N.V. v. the Netherlands (Emesa Sugar N.V проти Нідерландів) (dec.)).

Отже, Суд Страсбурга визначив сферу дії положень Конвенції, до якої не входять податкові провадження та провадження з приводу забезпечення ввізного мита та митних зборів, що пояснюється спеціфичним становищем органів державної влади у таких спорах в межах Конвенції.

Суд зауважує, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; Nunes Dias v. Portugal (Нун`єш Діаш проти Португалії). Стосовно правил, що регламентують порядок, етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд, останні спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності (Canete de Goniv. Spain (Кан`єте де Гоньі проти Іспанії), § 36).

Розглядаючи питання щодо повноважень представника позивача, суд в обов`язковому порядку перевіряє право такої особи на здійснення представницьких функцій і послуговується при цьому положеннями ст.ст.55,59 КАСУ, як такими, які регулюють питання визначення компетенції.

Верховний Суд, у висновках у справах (Ухвала ВС від 05.01.2018 р. у справах № 820/3084/17 (ЄДРСРУ № 71489258), №819/492/17 (ЄДРСРУ № 71489263), №815/1832/17 (ЄДРСРУ № 71489241), № 804/2619/17 (ЄДРСРУ № 71489235), № 826/6708/15 (ЄДРСРУ № 71489213), № 818/1031/17 (ЄДРСРУ № 71489210) ) виклав свою однозначну позицію щодо повноважень представників податкового органу та застосував наступний підхід: "...згідно з частиною третьою статті 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Отже, закон, статут, положення і розширеному тлумаченню дана норма не підлягає.

За змістом частин першої, третьої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною шостою статті 59 КАС України встановлено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на подання і підписання заяви, скарги, клопотання має особисто керівник (уповноважений законом, статутом, полоденням) або представник на підставі довіреності. При цьому копія довіреності

може засвідчуватись лише суддею, або у визначеному законом порядку.

Таким чином, є цілком очевидним, що повноваження представника сторони та інших учасників адміністративної справи повинні бути підтверджені довіреністю за підписом посадової особи, уповноваженої на це (підпис у довіреності) законом та/або установчими документами.

Отже, підпис на довіреності має вчинити не просто керівник юридичної особи, а керівник, який уповноважений на це законом та/чи установчими документами. Жоден закон, Статут чи положення не уповноважує начальників територіальних відділень ДФС України на підписання довіреностей і тому, посилання на витяг з ЄДРПОУ та/або на Порядок організації роботи органів ДФС, затверджений наказом ДФС від 12.10.2015 р. №778, не відповідає ні процесуальному законодавству, ні висновку Великої Палати ВС.

Положеннями ч.5 ст.242 КАСУ визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позаяк у висновках Верховного Суду, при встановленні повноважень представника юридичної особи викладені положення про застосування норм права, які різняться з підходом суду апеляційної інстанції, суд, вирішуючи питання щодо належності повноважень представника податкового органу, застосовує висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних ухвалах.

Як слідує із представлених суду документів, позовна заява підписана працівником податкового органу ОСОБА_2 на підтвердження повноважень якого надано довіреність від 12.03.2019 р., яка підписана начальником ГУ ДФС України у Київській області, який ні законом, ні Положенням, ні Статом право на таке підписання не має.

Суд також зауважує, що будь-яке твердження про беззаперечність повноважень начальника податкового органу лише з огляду на те, що він є керівником установи та діє одноособово не грунтується на нормах законодавства та суперечить правовим висновкам Верховного Суду, який роз`яснив порядок встановлення повноважень представника.

Керуючись статтями 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (код 39393260, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.