Справа № 120/207/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 липня 2019 р. Справа № 120/207/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Жердєва О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

про: скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) про скасування вимоги.

Ухвалою суду від 23.01.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем 11.02.2019 подано до суду матеріали на усунення недоліків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 07.11.2018 податковим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143793-54, якою зобов`язано ОСОБА_1 на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплатити суму недоїмки в розмірі 15819,54 грн.

Позивач посилається на те, що підприємницька діяльність ним була зупинена у 2008 році та в подальшому останнім не здійснювалась. Окремо позивач вказує, що всупереч вимогам податкового законодавства його не було попереджено про проведення перевірки.

Разом з тим, позивач зазначає, що у період 2017-2018 років він створив прийомну сім`ю на базі своєї родини та офіційно отримує кошти, з яких вираховуються всі необхідні платежі (податки та збори), в тому числі ЄСВ.

Вважаючи протиправною винесену вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143793-54 від 07.11.2018, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 12.02.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду від 12.02.2019 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

За даними інформаційної системи ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 зареєстрований Могилів - Подільською районною державною адміністрацією, як фізична особа - підприємець 22.12.1993, 01.04.2002 взятий на облік в Могилів - Подільській ДПІ (Могилів - Подільське управління ГУ ДФС у Вінницькій області) та перебував на обліку як платник єдиного внеску.

05.12.2018 платником податків прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності та проведено державну реєстрацію припинення за №3006402, таким чином у останнього був обов`язок сплати ЄСВ до 05.12.2018.

Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача, станом на 31.10.2018 становить 15819,54 грн. На підставі вказаних даних відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-143793-54, згідно вимог чинного законодавства.

05.03.2019 на адресу суду надійшло клопотання від позивача про звернення з поданням в порядку ст. 290 КАС України.

Протокольною ухвалою суду від 23.04.2019 в задоволенні клопотання позивача про звернення з поданням в порядку ст. 290 КАС України відмовлено.

Разом з тим, в судовому засіданні 23.04.2019 судом оголошено перерву та запропоновано позивачеві надати докази, а саме: довідку щодо розміру заробітної плати, довідку про сплату ЄСВ за спірний період та договір про трудові відносини.

Станом на 09.07.2019 позивачем не надано вказаних доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві та усних поясненнях. Суду повідомлено, що за усним запитом позивача до органів пенсійного фонду вказано, що сплата ЄСВ у спірний період не проводилась.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд у їх задоволенні відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований Могилів-Подільською РДА Вінницької області як фізична особа - підприємець 22.12.1993, номер державної реєстрації 24.

Позивач з 01.04.2002 перебував на обліку у Могилів - Подільській ДПІ, Могилів - Подільського управління, Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем проведено 05.12.2018.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податків станом на 31.10.2018 за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 рахується недоїмка у сумі 15819,54 грн, за періоди: 2017 рік - 8448 грн; 1-й квартал 2018 року - 2457,18 грн; 2-й квартал 2018 року - 2457,18 грн; 3-й квартал 2018 року - 2457,18 грн.

З огляду на наявну заборгованість, 07.11.2018 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесенено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143793-54 на суму 15819,54 грн, відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погоджуючись із нарахуванням боргу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування вимоги про сплату боргу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 4 частини 1 ст. 4 Закону №2464-VІ визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VІ, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 1 п.2 ст. 7 Закону №2464-VІ).

Відповідно до абзацу 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 6 Закону №2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року №755-IV (далі - Закон №755-IV) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закон №755-IV, для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.

Судом встановлено, що позивач припинив свою підприємницьку діяльність лише 05.12.2018 про що свідчать відомості з реєстру платників податків, а тому зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальних підставах.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) відповідачем здійснювались нарахування ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю, який обрав спрощену систему оподаткування, єдиного внеску за 2017 рік на загальну суму 8448,00 грн (704,00 х 12 міс.) та за 1, 2, 3 квартали 2018 року на загальну суму 7371,54 грн (819,06 х 6міс.). Загальна сума недоїмки становить 15819,54 грн.

Згідно частини 4 статті 5 Закону України №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Разом з цим, суд зазначає, що обов`язок сплати фізичною особою - підприємцем, яка тимчасово не отримує прибуток, єдиного внеску може бути припиненим як наслідок припинення статусу фізичної особи-підприємця або ж подання до контролюючого органу заяви про перехід на загальну систему оподаткування, що призведе до сплати єдиного внеску у залежність від отриманих доходів.

Як уже встановлено судом, позивач вказаних дій, які б могли призвести до звільнення його від обов`язку сплачувати єдиний внесок, не вчинив.

Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 25 Закону №2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону №2464, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за №449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.

Відповідно до п.п. 1 - 3 Розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. В разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим третього пункту (щодо надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі даних документальних перевірок), вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Як встановлено судом та вказано безпосередньо у вимозі про сплату боргу (недоїмки), вона винесена відповідачем на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

З огляду на викладене, суд відхиляє позицію позивача, викладену в позовній заяві, а саме, що податковий орган повинен повідомити про проведення перевірки, оскільки вказана вимога винесенена не на підставі даних документальної перевірки, а на підставі того, що платник мав на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Стосовно тверджень позивача що він у вказаний період створив прийомну сім`ю на базі своєї родини та офіційно отримує кошти, з яких вираховуються всі необхідні платежі, суд зауважує, що доказів на підтвердження вказаних обставин на пропозицію суду не надано. Натомість самим позивачем повідомлено, що за його усним запитом до органів пенсійного фонду вказано, що сплата ЄСВ у спірний період не проводилась.

Крім того, факт роботи позивача не впливає на правомірність нарахування відповідачем єдиного соціального внеску, оскільки, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи вони є працівниками.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши письмові та інші докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

В силу положень ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача у даній справі не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ); Головне управління ДФС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ - 39402165).

Повний текст рішення суду складено: 17.07.2019

Суддя/підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: