Справа № 200/4834/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р. Справа№200/4834/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2011 року у справі за її позовом було визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя щодо відмови у призначені та виплаті щомісячної компенсації по втраті годувальника, виходячи із відповідного розміру та зобов`язано відповідача призначити і здійснити їй виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, як вдові померлого годувальника - інваліда І групи по захворюванню, яке пов`язано із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії відповідно до частини 3 статті 52, статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, виходячи з розмірі мінімальної пенсії за віком, що встановлена частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 31 січня 2011 року. Але, вказане судове рішення до теперішнього часу залишається невиконаним, оскільки Управлінням пенсійного фонду здійснено тільки нарахування компенсації у розмірі 29845,17 грн. без фактичної виплати вказаної суми. Відповідач власну бездіяльність обґрунтовує відсутністю відповідного бюджетного фінансування. Посилаючись на вимоги ст. 129-1 Конституції України, практику Європейського Суду з прав людини, частину 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позивач вважає вказану бездіяльність відповідача, який є правонаступником ліквідованого Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, протиправною, оскільки відсутність бюджетного фінансування для здійснення виплат не може бути підставою для невиконання судового рішення.

З наведених підстав позивач просила визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області в частині непроведення їй виплати нарахованої пенсії у сумі 29845,17 грн. та стягнути вказану заборгованість з відповідача.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя зазначило, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України та не заявлено про його поновлення. Крім того, відповідач не погоджується із доводами позовної заяви про бездіяльність, мотивуючи тим, що судове рішення від 22 червня 2011 року було виконано управлінням пенсійного фонду, а саме проведено перерахунок пенсії за період з 31.01.2011 року по 31.10.2011 року у розмірі 29845,17 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» було передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 50, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовують у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вказаного Закону, Кабінетом міністрів України було прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», зокрема виплат, передбачених статями 50, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп та від 25.01.2012 р. № 3-рп підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів пенсійних виплат. На підставі наведеного, Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалою судді від 09 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Ухвалою суду від 10 травня 2019 року визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 червня 2019 року. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 25 червня 2019 р. до участі у розгляді справи залучено Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

Сторони та третя особа, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилися.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2011 року у справі № 2а-2649/11 було визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті щомісячної компенсації по втраті годувальника, виходячи із відповідного розміру та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя призначити і здійснити виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, як вдові померлого годувальника інваліда І групи по захворюванню, яке пов`язано із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії відповідно до частини 3 статті 52, статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, виходячи з розмірі мінімальної пенсії за віком, що встановлена частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 31 січня 2011 року (а.с. 24-27). Вказане судове рішення набрало законної сили 12 серпня 2011 року.

На виконання вказаного рішення суду Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя 20 жовтня 2011 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсійних виплат за період з 31.01.2011 року по 31.10.2011 року у сумі 29845,17 грн. (а.с. 29).

Про вказані дії УПФ листом від 06.12.2011 року повідомило Орджонікідзевський ВДВС Маріупольського міського управління юстиції та одночасно зазначило, що суму пенсії за перерахунком стягувач отримає при наявності фінансування цих виплат з державного бюджету (а.с. 8).

Правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя є Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області.

З урахуванням встановлених у справі обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено доводами сторін у спорі, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2011 року у справі № 2а-2649/11 в частині здійснення ОСОБА_1 виплати щомісячної компенсації у разі втрати годувальника до теперішнього часу залишається невиконаною.

Також суд зазначає, що з дати здійснення відповідачем перерахунку належної позивачеві компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», між сторонами виникли інші правовідносини, а саме - щодо невчинення відповідачем дій по фактичній виплаті нарахованих, але не виплачених позивачу коштів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно з частиною 2 статі 13 цього Закону судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі" проти Італії («Immobiliare Saffi «проти Італії»), заява № 22774/93, п. 66.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02).

У справі п. 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 54) ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику, зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02; рішення у справі «Ромашов проти України», № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України», № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України», № 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У цій справі судом встановлено, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, ухвалене на користь позивача залишається невиконаним протягом восьми років, що свідчить про порушення права ОСОБА_1 на виконання судового рішення без зайвих затримок та становить втручання у її право на мирне володіння присудженими грошовими коштами.

Доводи відповідача щодо повноважень Кабінету Міністрів України встановлювати інший розмір виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, не приймаються судом до уваги, оскільки наявність у позивача права на отримання відповідних виплат встановлена судовим рішенням - постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2011 року, яке набрало законної сили, і це право не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету або внесення змін до законодавства України.

Посилання Управління пенсійного фонду України - як уповноваженого державою органу, в обґрунтування невиконання судового рішення на нестачу бюджетних коштів, на думку суду, є неприпустимим, оскільки призводить до підриву самої концепції верховенства права.

Крім того суд зазначає, що частиною 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (діяв на час виникнення спірних відносин) та частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 1 січня 2013 року.

За приписами статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За таких обставин, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлений спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Крім того, вказаний Закон визначає доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу під час виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Враховуючи наявність у позивача права на отримання нарахованих відповідачем коштів, суд з метою захисту прав позивача на справедливий суд та мирне володіння майном, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиконання остаточного судового рішення про проведення ОСОБА_1 виплати нарахованих сум та стягнути з відповідача 29845,17 грн., оскільки судове рішення зобов`язального характеру з 2011 року не призвело до поновлення вищезазначеного права позивача.

Саме такий спосіб захисту забезпечить можливість позивачу домогтися виконання судового рішення, ухваленого на її користь, та отримання присуджених сум.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки присуджена позивачеві судовим рішенням щомісячна компенсація відноситься до пенсійних виплат, які не були виплачені з вини відповідача, права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту без обмеження будь-яким строком відповідно до норм спеціального законодавства, а саме - частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наведених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивачем судові витрати не понесені, підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (87548, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (87500, м. Маріуполь, пр-т Миру, буд. 68), про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо не здійснення виплати ОСОБА_1 щомісячної компенсації у разі втрати годувальника у сумі 29845,17 грн., нарахованої на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2011 року у справі № 2а-2649/11.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (87548, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену компенсацію у разі втрати годувальника, у сумі 29845 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 17 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 11 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Г.А. Чекменьов