Справа № 120/2273/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

16 липня 2019 р. Справа № 120/2273/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка Михайла Васильовича, розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, інша особа, яка може отримати статус учасника справи - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій заявниця просить суд заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області видавати накази щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність або користування земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які розташовані за межами населеного пункту с. Сальниця на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що 01.11.2018 року та повторно 17.12.2018 року вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявами про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, орієнтовним розміром 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Сальницької сільської ради Хмільницького району.

Проте, листами від 12.11.2018 року за №17284/0-4872/0/95-18 та від 08.02.2019 року №20508/0-497/0/95-19 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило у надані такого дозволу у зв`язку з непогодженням викопіювання з планово-картографічного матеріалу у Хмільницькому відділі ГУ Держгеокадастру та непогодженням такого рішення Сальницькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області.

Вважаючи відмову ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.11.2018 року протиправною, ОСОБА_1 оскаржила її у судовому порядку. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року по справі № 120/285/19-а визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.11.2018 року № 17284/0-4872/0/95-18, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 року (зареєстровану в ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 02.11.2018 року за № 17284/0/94-18) та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.11.2018 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів в адміністративних межах Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, із урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Як зазначає ОСОБА_1 , під час розгляду даної адміністративної справи з`ясувалось, що підставою непогодження Сальницькою сільською радою її клопотань від 01.11.2018 року та 17.12.2018 року стало рішення Сальницької сільської ради від 21.12.2018 року, відповідно до якого сільською радою висловлено прохання до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо погодження та надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства молодим спеціалістам сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В подальшому, наказами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.05.2019 року №2-7371/15-19-СГ та №2-7374/15-19-СГ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою даним громадянам.

У той же час заявниця з`ясувала, що наказом № 2-7474/15-19 СГ від 15.05.2019 року за результатами розгляду її звернення від 01.11.2018 року, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області їй також надало дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на бажану для отримання земельну ділянку.

Однак, станом на 12.07.2019 року працівники Державного підприємства «Вінницький науково-дослідний інститут землеустрою» її повідомили про неможливість виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки на спірній земельній ділянці уже сформовано земельні ділянки згідно наказів про надання дозволів на виготовлення документації гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 та вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 вважає, що оскільки надаючи дозвіл на виготовлення проекту землеустрою іншим особам, станом на 14.05.2019 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області безпідставно залишило її клопотання без вирішення, хоча вона мала перебувати у рівних умовах з іншими особами, тим більше, що з відповідним клопотанням вона звернулася першою ще 01.11.2018 року.

За таких обставин ОСОБА_1 переконує, що відповідними рішеннями ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області порушило її законні права та інтереси, у зв`язку з чим вона має намір звернутися до суду із позовом про визнання протиправними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-7371/15-19-СГ та №2-7374/15-19-СГ від 14.05.2019 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , здійснену Державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

При цьому заявниця зазначає, що під час розгляду судом адміністративного позову із зазначеними вимогами є необхідність у застосуванні заходів забезпечення такого позову у вигляді заборони відповідачу видавати накази про затвердження документації із землеустрою та надання у власність або користування спірних земельних ділянок. Так, ОСОБА_1 переконана, що забезпечення позову є необхідним у зв`язку з тим, що протягом строку вирішення справи та набрання рішенням суду законної сили невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення її порушених чи оспорюваних прав чи інтересів. Більше того, на її думку на момент винесення рішення, земельні ділянки вже можуть бути передані у користування третім особам (не виключено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що в подальшому значно ускладнять його виконання в зв`язку з необхідністю подання інших позовних заяв. Також ОСОБА_1 вказує в тому числі і на очевидні ознаки протиправності рішень ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та бездіяльність останнього при розгляді її звернення.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

У свою чергу, суд акцентує увагу, що згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України суд встановлює наявність підстав для забезпечення позову виходячи з конкретних доказів, а також має оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Зазначаючи про необхідність заборони ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видавати накази щодо затвердження документації із землеустрою та надання у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту с. Сальниця на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з кадастровими номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , заявниця не надає суду доказів, що свідчать про очевидність та обов`язковість вчинення суб`єктом владних повноважень таких дій в майбутньому.

Із поданої ОСОБА_1 заяви слідує, що основною підставою для забезпечення позову є припущення заявника про можливість ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видання наказів про затвердження документацій із землеустрою та надання їх у власність третім особам ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що унеможливить подальше затвердження її документації із землеустрою до завершення розгляду адміністративної справи.

Проте, як зазначено в пункті 38 постанови Верховного Суду від 12 квітня 2019 року у справі №461/10926/15-а, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки. Тобто надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на відповідний орган обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Разом з цим, судом встановлено, що заявником жодних доказів на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову суду не надано, а тому встановити обґрунтованість необхідності вжиття заходів забезпечення позову, у тому числі і обґрунтованості припущень ОСОБА_1 що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення - не вбачається можливим.

Виходячи із наміру ОСОБА_1 в майбутньому подати позов про скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-7371/15-19-СГ та №2-7374/15-19-СГ від 14.05.2019 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» та скасування державної реєстрації спірних земельних ділянок залишається незрозумілим, яким чином у випадку можливого задоволення таких позовних вимог, відповідне судове рішення неможливо буде виконати без необхідності вжиття заходів до забезпечення адміністративного позову у вибраний заявником спосіб. Таких підстав у даному випадку суд не знаходить.

З огляду на зазначене, та враховуючи вимоги частини другої статті 151 КАС України, суд також зауважує, що за таких обставин є неможливим оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди в тому числі і іншим особам, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, суд зазначає, що у даному випадку, з урахуванням предмету та можливих підстав спору, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", тобто наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-7371/15-19-СГ та №2-7374/15-19-СГ від 14.05.2019 року, може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності оскаржуваних рішень є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи можливий предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Таким чином, у ході розгляду поданого клопотання судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Окрім того суд вважає за необхідне звернути увагу, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав позивача, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Тобто, навіть за наявності відповідних наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо затвердження технічної документації із землеустрою та надання у власність чи користування земельних ділянок іншим особам, ОСОБА_1 не позбавлена можливості захистити свої права та інтереси шляхом оскарження відповідних наказів чи у інший спосіб, передбачений законом.

Крім того, суд також не може оминути увагою і ту обставину, що забезпечення позову шляхом заборони ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видавати накази щодо затвердження технічної документації із землеустрою та надання у власність або користування земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які розташовані за межами населеного пункту с. Сальниця на території Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з позиції суду створюватиме перешкоду для реалізації ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області їх законних повноважень та буде формою втручання у дискреційні повноваження останнього.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана 16.07.2019

Суддя Слободонюк Михайло Васильович