Справа № 320/1941/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року справа № 320/1941/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53 у розмірі 6068,71 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком як потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС. Позивач з 21.08.2002 є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Позивач зазначила, що 05.03.2019 нею було отримано від Головного управління ДФС у Київській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53, відповідно до якої сума боргу з єдиного соціального внеску становить 6068,71 грн.

Позивач не погоджується з правомірністю винесення контролюючим органом спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки позивач звільнена від сплати єдиного соціального внеску з огляду на те, що вона є пенсіонером, який перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що відповідно до переданих сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, станом на 31.12.2012 рік по платнику ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 2388,06 грн.

Також за період адміністрування єдиного внеску фіскальними органами в інтегрованій картці платника податків були проведені нарахування, зокрема, 21.10.2013 нараховано ЕСВ за ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн., 20.01.2014 - нараховано ЕСВ за ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн., 22.04.2014- нараховано ЕСВ за І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн., 21.07.2014 - нараховано ЕСВ за ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 відкрито спрощене провадження у справі № 320/1941/19 без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 03.10.2002 (а.с.10-15).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2000 Київською обласною державною адміністрацією позивач є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони радіоекологічного контролю категорії 4.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 31.10.2012 (бланк серії НОМЕР_4 ), виданого Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком довічно (а.с.17).

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) є фізичною особою-підприємцем з 21.08.2002 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадян від 22.04.2019 № та копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.20-21, 26).

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2012 року, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Київській області було направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53, відповідно до якої позивачу належить сплатити борг з єдиного внеску у сумі 6068,71 грн. (а.с.6).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що відповідно до переданих сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, станом на 31.12.2012 рік по платнику ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість з єдиного соціального внеску у сумі 2388,06 грн.

Також відповідач вказує, що за період адміністрування єдиного внеску фіскальними органами в інтегрованій картці платника податків були проведені нарахування, зокрема, 21.10.2013 нараховано ЕСВ за ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн., 20.01.2014 - нараховано ЕСВ за ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн., 22.04.2014- нараховано ЕСВ за І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн., 21.07.2014 - нараховано ЕСВ за ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

Отже, за даними відповідача, наведеними у відзиві на позову заяву, слідує, що борг позивача згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53 складається з єдиного внеску, нарахованого та переданого у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України у сумі 2388,06 грн., а також єдиного внеску, нарахованого відповідачем за період ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн., ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн., І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн., ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн., що у загальній сумі, як стверджує відповідач, з урахуванням часткової сплати 229,09 грн. складає 5839,62 грн.

В той же час з матеріалів справи вбачається та підтверджується відомостями зі зворотного боку інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 , що станом на 31.12.2012 року за ФОП ОСОБА_1 обліковується борг зі сплати єдиного внеску у сумі 2388,06 грн.

При цьому будь-яких документів, які б підтверджували підстави виникнення такого боргу та період нарахування єдиного внеску, відповідачем не надано.

Також з наданого зворотного боку інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 підтверджується нарахування позивачу єдиного внеску:

- 21.10.2013 нараховано ЕСВ за ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн.;

- 20.01.2014 нараховано ЕСВ за ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.;

- 22.04.2014 нараховано ЕСВ за І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.;

- 21.07.2014 нараховано ЕСВ за ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

При цьому зі зворотного боку інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 вбачається, що 25.02.2019 відповідачем проведено операцію зі зменшення боргу минулих періодів (коригування щоквартальних нарахувань №15 від 25.02.2019) на суму 1267,95 грн., у зв`язку з чим, сума боргу з урахуванням його зменшення становить 6068,71 грн. (а.с.32-38).

За правилами п.87.9 статті 87 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, відповідачем зменшено борг минулих періодів 25.02.2019 на суму 1267,95 грн. саме за рахунок боргу з єдиного внеску, нарахованого та переданого у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України.

Отже, приймаючи до уваги відомості зі зворотного боку інтегрованої картки платника з ЄСВ ФОП ОСОБА_1 , підставою боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2019 № Ф-128751-53 є:

- залишок боргу, нарахованого та переданого у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України у сумі 1120,11 грн. (2388,06 - 1267,95);

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІІІ квартал 2013 року у сумі 1194,03 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІV квартал 2013 року у сумі 1218,67 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період І квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.;

- єдиний внесок, нарахований відповідачем за період ІІ квартал 2014 року у сумі 1267,95 грн.

Вказана сума боргу у розмірі 6068,71 грн. підтверджується також наданим відповідачем розрахунком боргу до вимоги від 05.03.2019 №Ф-128751-53 (а.с.31).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Щодо боргу, який нарахований відповідачем за період, починаючи з ІІІ кварталу 2013 року по ІІ квартал 2014 року включно у сумі 4948,60 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з наступними змінами (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з наступними змінами.

Право жінок на пенсію за віком, що було передбачене частиною першою статті 12 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), пов`язується, зокрема, з досягненням 55 років.

Пунктом першим частини першої статті 9 Закону №1058-ІV передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Разом з тим, відповідно до статті 15 Закону №1788-ХІІ умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-ХІІ передбачено такі види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.

Частиною першою статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 зазначеного Закону, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі аналізу зазначених норм суд доходить такого правового висновку.

Статтею 26 Закону №1058-ІV та статтею 12 Закону №1788-ХІІ для громадян України встановлений загальний пенсійний вік, з настанням якого вони можуть претендувати на виплату пенсії за віком (зокрема для жінок він становив 55 років). Відповідно до статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV.

У зв`язку з викладеним, особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону №1058-ІV. Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI, проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 у справі №21-25а14 за позовом фізичної особи-підприємця до Управління Пенсійного фонду України в Шполянському районі Черкаської області (Реєстраційний номер судового рішення згідно Єдиного державного реєстру судових рішень - №38655042).

За таких обставин та враховуючи, що на ФОП ОСОБА_1 поширюються пільги, закріплені ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ, яка звільняє від сплати єдиного внеску всіх без виключення пенсіонерів за віком, суд доходить висновку, що в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 безпідставно відображено нарахування єдиного соціального внеску в сумі 4948,60 грн., що свідчить про відсутність підстав для формування відповідачем спірної вимоги, оскільки недоїмка зі сплати внеску у позивача відсутня.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів того, що позивач зверталася до податкового органу із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, та укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З`ясовуючи підстави виникнення боргу зі сплати єдиного соціального внеску, який був нарахований та переданий у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України у сумі 1120,11 грн., суд зазначає таке.

Так, матеріалами справи дійсно підтверджується наявність в інтегрованій картці платника позивача з ЄСВ залишку боргу, нарахованого органами Пенсійного фонду України.

При цьому Головне управління ДФС у Київській області не надало суду пояснень та документів, на підставі яких виник борг позивача з єдиного внеску у розмірі 1120,11 грн.

Так, на підтвердження наданих пояснень позивачем додано до матеріалів справи зворотній бік інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, відповідно до якого у позивача станом на 31.12.2012 був наявний борг з ЄСВ у сумі 2388,06 грн., який складається з недоїмки у сумі 2388,06 грн. (а.с.32).

Як встановлено судом та вбачається з інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, 25.02.2019 відповідачем проведено операцію зі зменшення боргу минулих періодів (коригування щоквартальних нарахувань №15 від 25.02.2019) на суму 1267,95 грн., у зв`язку з чим, сума боргу з урахуванням його погашення в порядку календарної черговості виникнення зменшило борг з недоїмки, переданий ПФУ, відтак залишок суми боргу позивача, переданого у вигляді сальдових залишків від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України становить 1120,11 грн.

Проте будь-яких документів, які б свідчили про підстави виникнення боргу на суму 1120,11 грн., який згідно зворотного боку інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску станом на 31.12.2012 вже існував, відповідачем не надано.

Отже, підстави для формування Головним управлінням ДФС у Київській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53 у розмірі 6068,71 грн., відповідачем не доведені.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає про те, що наявні матеріали справи не дають можливості встановити підстави та період виникнення у позивача боргу з єдиного соціального внеску та, відповідно, виникнення у контролюючого органу права на формування та направлення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) позивачу.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для нарахування боргу та його існування ще до передачі частини боргу органами ПФУ, а тому, на думку суду, відповідачем не доведено належним чином факт наявності у позивача боргу з єдиного соціального внеску та правомірність винесення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З урахуванням викладеного суд вважає, що вимога Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53 у сумі 6068,71 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН851 від 16.04.2019.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 №2629-VIII встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн.

Отже, враховуючи, що заявлена позовна вимога є вимогою майнового характеру, сплаті під час звернення до суду підлягала сума судового збору у розмірі 768,40 грн. (1921 х 0,4).

Сума судового збору, що підлягала сплаті під час звернення до суду в розмірі 768,40 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" питання про повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується за клопотанням особи, що його сплатила.

Беручи до уваги відсутність такого клопотання у матеріалах справи, питання про повернення позивачеві надміру сплаченої суми судового збору судом під час розподілу судових витрат не вирішується.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 березня 2019 року за № Ф-128751-53.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ідентифікаційний код: 39393260, місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 01.07.2019.

Суддя Кушнова А.О.