Справа № 320/7011/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7011/18 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, Управління Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку та стягнення недоплаченої пенсії ОСОБА_1 , інваліду 2 групи, потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року за №2-а-4732/2011;

- зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати довідку про нарахування та суму заборгованості пенсії щодо ОСОБА_1 , відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року за №2-а-4862/2011;

- зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року за №2-а-4732/2011 - з урахуванням виплачених з листопада 2011 року сум;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Головного територіального управління юстиції у Київській області - стосовно виконавчого провадження та виконання постанови Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року за №2-а-4732/2011, щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Головного територіального управління юстиції у Київській області - виконати постанову Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року за № 2-а-4732/2011, щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідна бездіяльність відповідачів щодо невиконання судових рішень порушує її права на гідне життя та мирне володіння своїм майном, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись не врахування судом першої інстанції норм Конституції України та невідновідність прийнятого судом рішення вимогам законодавства, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши її позовні вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі № 2-а-4732/2011 було прийнято рішення:

- визнати дії управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області щодо відмови у призначенні, перерахунку та виплаті позивачам (у тому числі і ОСОБА_2 ) пенсії та доплат, як непрацюючим пенсіонерам, неправомірними;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплатити перераховану основну пенсію: ОСОБА_1 з 27.10.2010р.,

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплатити перераховану додаткову пенсію відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 з 27.10.2010р.,

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 27.10.2010 р. у розмірі двох мінімальних заробітних плат та стягнути перераховану доплату, як непрацюючим пенсіонерам, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року постанову Іванківського районного суду Київської області від 16 травня 2011 року було залишено без змін.

Як встановлено судом та вказує позивач, на виконання вказаного рішення суду відповідач-1 здійснив перерахунок та виплатив позивачу пенсію як інваліду 2 групи, потерпілому в наслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії до листопада 2011 року.

З огляду на те, що з листопада 2011 року відповідач припинив виконання вказаного рішення суду, ОСОБА_3 звернулась до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з письмовою заявою від 22 жовтня 2018 року про поновлення виплати їй пенсії відповідно до постанови Іванківського районного суду від 16 травня 2011року № 2-а- 4732/2011 та з проханням надати довідку по заборгованості виплати пенсії.

У відповідь на вказане звернення відповідач - 1 роз`яснив позивачу у листі від 01 листопада 2018 року, що вказана постанова суду була виконана та всі належні позивачу кошти були їй виплачені у липні 2011 року та разом з цим, зауважив, щоо у період дії постанов Уряду № 745 та № 1210 відповідні виплати здіснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами.

Разом з цим, позивач також зверталась до Управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Київській області.

У відповідь на звернення позивача відповідач 2 листом від 31.10.2018р. № Г-1837/02.2 повідомив ОСОБА_3 , що згідно з довідки з Управління ПФУ в Іванківському районі Київської області про здійснення нарахування та проведення виплат згідно постанови № 2а-4732/2011 від 16.05.2011, виданої Іванківським районним судом Київської області встановлено, що їй здійснено перерахунок у повному обсязі. Крім того, відповідач 2 також зазначив, що з огляду на вказані обставини, у відповідності до вимог постанови КМУ від 03 вересня 2014 року № 440 рішення суду було повернуто на адресу позивача до відпома з відповідним повідомленням.

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо невиконання судового рішення, яке набрало законної сили протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Уряду №745, №1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. За таких обставин, суд дійшов висновкупро необгрунтованість вимог позивача визнати протиправною бездіяльність Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиконання судового рішення. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні вимог позивача до відповідача 2, судщ першої іенстанції виходив з того, що у діях ГТУЮ у Київській області відсутні жодні ознаки протиправності та бездіяльності, оскільки відповідальними особами відповідача 2 вжито усіх заходів, які передбачено Порядком № 440 та спрямованих на реальне, повне і фактичне виконання рішення суду щодо перерахування на користь позивача пенсії.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи абозаконні інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог КАС адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, колегія суддів зауважує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року (Рішення N 5-рп/2013), звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012 (Рішення N 18-рп/2012)); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012 (Рішення N 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що постанова постанови Іванківського районного суду від 16 травня 2011року № 2-а- 4732/2011є обов`язковою до виконання на всій території України, проте зазначена обставина не заперечується також і відповідачами.

Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі та апеляційної скарги, суть даного спору зводиться фактично до незгоди позивача з виконанням відповідачем зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили.

Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Київського окружного адміністративного суду, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не було допущено порушень вимог чинного законодавства щодо виконання вказаного судового рішення.

При цьому, колегією суддів встановлено, що між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судами у справі № 22-а/2690/8201/11, проте на стадії його виконання.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства за невиконання рішення суду винні особи несуть відповідальність згідно з законом.

Зокрема, стаття 382 Кримінального кодексу України (в редакції чинній на час ухвалення судових рішень) передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Також законодавством передбачена можливість судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, порядок встановлення і здійснення якого регламентований статтею 267 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

За змістом наведеної статті, встановлення судового контролю може здійснюватися за ініціативою особи, на користь якої ухвалено постанову суду, шляхом подання нею заяви в порядку статті 267 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду (частини дев`ята та десята статті 267 КАС України).

Передбачено й право учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, законодавством закріплений окремий порядок встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення врегульовано приписами ст. 383 КАС України.

Відповідно до положень ч. 1 вказаної норми особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, нормами процесуального законодавства передбачено можливість впливу на відповідача - суб`єкта владних повноважень, у випадку наявності бездіяльності щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та постановлення окремої ухвали, передбаченої ст.249 КАС України, в порядку, визначеному ст.383 КАС України, на підставі відповідної заяви особи-позивача.

В той же час, колегія суддів акцентує увагу, що порядок розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду є відмінним від розгляду позовного провадження та нормами процесуального законодавства не передбачено можливості в порядку позовного провадження визнавати протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки в даному випадку законодавством передбачено юридичну відповідальність.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Отже, вимоги позивача, які пов`язані з питаннями виконання судового рішення, повинні розглядатись в порядку судового контролю за виконанням останнього.

При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.

У свою чергу, як було встановлено судом апеляційної інстанції спірні правовідносини не породжують жодних нових прав та обов`язків, окрім тих, що пов`язані із виконанням відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили. Єдиною підставою якою позивач обґрунтовує позовні вимоги є те, що судове рішення, яким було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсію є фактично не виконаним, оскільки відповідач безпідставно припинив відповідне нарахування та виплату з листопада 2011 року.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів, оскільки позовні вимоги фактично стосуються протиправної бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення, яке набрало законної сили та спонукання його до вчинення відповідних дій з його виконання, що може бути вирішено в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, а не в порядку загального позовного провадження.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративнрого суду, яка викладена останнім, зокрема, в постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 2а/155/17/2015.

У вказаній постанові Верховний суд, зокрема, вказує що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що подання окремого позову про зобов`язання пенсійного органу виконати судове рішення свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки не відновлює і не може відновити порушені, як на думку позивача, права, свободи та інтереси, які вже були захищені судом у іншій справі. При цьому, роз`яснено спеціальний порядок встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, що виключає можливість звернення заінтересованої особи до суду в загальному порядку (в порядку позовного провадження).

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно прийнте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивування з підстав, встановлених судом апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1,4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями ст.ст. 254, 311-313, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року змінити в частині мотивування.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2019 року