Справа № 540/458/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/458/19

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Час і місцеухвалення: 24.04.2019р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними, скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В :

11.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду першої інстанції, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про коригування митної вартості товарів № UA508000/2019/000005/2 від 25.01.2019 року, визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508030/2019/00012 від 25.01.2019.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, митниця ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подала апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що позивачем при митному оформленні транспортного засобу не було подано всіх необхідних документів для визначення митної вартості товару, у зв`язку з чим у органу доходів і зборів були підстави для вжиття заходів щодо перевірки та підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відповідач вважає, що позивачем документально не підтверджено заявлену ним митну вартість автомобіля, у зв`язку з чим перший метод визначення митної вартості не може бути застосований. Після проведення всіх необхідних процедур митницею було визначено митну вартість транспортного засобу за шостим резервним методом.

Апелянт вважає, що прийняте ним рішення про коригування митної вартості товару є правомірним і обґрунтованим, прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття цього рішення.

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скаргане підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що18.12.2018 року позивачем було придбано у Німеччині транспортний засіб - легковий автомобіль, що використовувався, марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 білого кольору, об`єм двигуна 2967 см. куб., тип двигуна - дизельний, тип кузова - універсал.

Для здійснення митного оформлення вищевказаного транспортного засобу позивачем було подано на митний пост «Херсон-центральний» митну декларацію № UA5508030/2019/000208, згідно якої було зазначено митну вартість автомобіля за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 21300,00 євро.

За результатами розгляду МД та поданих позивачем документів, посадовою особою митниці складено картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA5008030/2019/00012 від 25.01.2019 року та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA5508000/2019/000005/2 від 25.01.2019 року, згідно з яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом, на підставі наявної у митному органу інформації, зважаючи на звіт про оцінку ТЗ "0" від 25.01.2019 року № 122204/28812523 у розмірі 28050 євро (27950 євро вартість ТЗ + 70 євро витрати на транспортування + 30 євро витрати на страхування).

Не погоджуючись з прийнятими рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови у прийнятті митної декларації, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне:

Згідно рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2019/000005/2 від 25.01.2019 року, підставою для коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено те, що надані декларантом для підтвердження митної вартості документи не містять усіх необхідних даних та не всі відомості та розрахунки підтверджені.

Так, зазначено, що у наданому звіті про оцінку № 067844/28483676 від 03.01.2019 року не враховано вартість спеціального обладнання, встановленого на транспортному засобі, отже, декларантом заявлено не повні відомості про митну вартість товару. Також, декларантом не подані усі необхідні документи. Наданий до митного оформлення документ щодо витрат на транспортування та страхування не має документального підтвердження числових значень складових митної вартості, а надана копія декларації країни відправлення не може бути взята до уваги через відсутність її перекладу.

Зважаючи на зазначене, митну вартість визначено за резервним методом.

Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 508030/2019/00012 від 25.01.2019 позивачу було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з наступних причин: заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що документи, надані для підтвердження митної вартості, не містять усіх необхідних даних та не усі відомості і розрахунки підтверджені. Отже, декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Таким чином, митну вартість товару скориговано та визначено за другорядним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі інформації, наявної у митному органі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, навіть ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідач, в обґрунтування наявності підстав для витребування в даному випадку у позивача додаткових документів, посилався на те, що документи, які були надані позивачем не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, в тому числі, рахунок-фактура (інвойс), а якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У підтвердження заявленої митної вартості позивачем було надано до Митниці рахунок-фактуру (інвойс) № 382/2018 від 18.12.2018 року, в якому була зазначена ціна автомобіля 21300 євро та вказано про сплату вартості автомобіля готівкою. При чому, в ході розгляду справи встановлено, що розрахунок через фінансову установу не здійснювався, а відтак, вимога відповідача надати банківські платіжні документи у підтвердження сплати вартості автомобіляє безпідставною.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що наданим позивачемдо митниці рахунком-фактурою (інвойсом) підтверджуються заявлені відомості про митну вартість товар за ціною договору.

Згідно картки відмови у прийнятті митної декларації, позивачем при митному оформленні були подані також документи, що підтверджують вартість перевезення товару та інші документи, з яких можливо встановити митну вартість товару.

В даному випадку відповідач не зазначив, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо було встановити дані складові та які саме документи позивач повинен надати для встановлення відповідного показника.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що митний орган має враховувати, що ненадання повного пакету документів може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість, мають якійсь неточності, підроблення тощо.

Посилаючись на те, що у наданому позивачем звіті про оцінку від 03.01.2019 року не враховано вартість спеціального обладнання, встановленого на автомобільному транспорті, відповідач фактично не довів, яке саме спеціальне обладнання встановлено у автомобілі. Не надав доказів здійсненнятехнічного огляду стану автомобіля із чітким вказанням всіх додаткових опцій.

Відповідач здійснив оцінку транспортного засобу за допомогою системи оцінки транспортних засобів "SchwackeNet".

В свою чергу, в ході розгляду справи встановлено наявність двох звітів зазначеної програми, наданого позивачем, вартість автомобіля за яким складає 21200,00 євро та собівартість 17300,00 євро, та відповідачем, в якому вартість автомобіля вказана 27950 євро. Як встановлено судом першої інстанції номер кузову, пробіг, дата випуску та інші технічні характеристики автомобілю є ідентичними в обох звітах, але колір автомобіля вказаний "чорний титан", а не білий, якого був придбаний позивачемавтомобіль.

Відповідач посилається на те, що електронний каталог не містить вартості додаткового обладнання, яке встановлене на автомобіль позивача. Однак, як зазначалось вище, жодних доказів у підтвердження виявлення на автомобілі додаткового обладнання, до суду не надано.

У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.07.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук