Справа № 620/3941/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3941/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року (повний текст складено 27 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Чернігівській області, в якому просив визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДФС в Чернігівській області щодо направлення вимоги щодо сплати заборгованості з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09 листопада 2018 року №Ф-13499-17 та зобов`язати відповідача скасувати її.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі, визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС в Чернігівській області щодо сплати заборгованості з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09 листопада 2018 року № Ф-13499-17.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність мають нараховувати та сплачувати єдиний внесок, а оскільки позивач зареєстрований кваліфікаційно-дисциплінарною комісією Адвокатури Чернігівської області 26 квітня 2001 року та перебуває на обліку в Чернігівській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, оскаржувану вимогу винесено відповідачем правомірно.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких зазначив, що наявність у нього адвокатського свідоцтва, ніяким чином не може свідчити про працевлаштування та обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 квітня 2001 року позивачем було отримано свідоцтво №205 про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.14).

ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку з 14 березня 2016 року та з 10 березня 2017 року стан платника змінено на « 3» - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру) на підставі заяви про зняття з обліку платника (а.с.36).

09 листопада 2018 року ГУ ДФС у Чернігівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13499-17 (а.с.9), відповідно до якої станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн., яку вимагається сплатити протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач не має статусу особи яка займається незалежною професійною діяльністю, а тому у нього не виникало обов`язку сплачувати єдиний внесок.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 наведеного Закону платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом (ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ч.3 ст.6 вказаного Закону обов`язки, передбачені частиною 2 цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 ч.1 ст.4 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм права свідчить, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право на зайняття адвокатською діяльність ОСОБА_1 . поновлено з 19 липня 2014 року на підставі заяви. В подальшому, право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено з 28 листопада 2018 року на підставі заяви та з 18 січня 2019 року право позивача на зайняття адвокатською діяльністю знову поновлено на підставі заяви.

В той же час, наявність у позивача права на провадження певної діяльність не є однозначним свідчення того, що він таким правом користується та провадить незалежну професійну діяльність у сфері права - адвокатську діяльність.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 24 квітня 2003 року (а.с.20) позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсії за вислугу років.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, жодних доказів того, що ОСОБА_1 протягом 2017-2018 років здійснював адвокатську діяльність та отримував дохід від такої діяльності, надано не було, а тому доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки апелянтом не доведено, що у позивач є платником єдиного внеску у розумінні п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в якого виник обов`язок з його нарахування та сплати.

Крім того, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, в порушення наведених положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, обчислення ГУ ДФС у Чернігівській області розміру єдиного внеску, що підлягає сплаті позивачем, було здійснено не на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 лютого 2018 року (набрало законної сили 23 березня 2019 року) у справі №750/12422/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського ОУПФ України встановлено, що чистий неоподаткований дохід, отриманий фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність за період з 14 березня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 07 березня 2017 року складає 00 грн 00 коп.

Наведене також підтверджує не здійснення позивачем адвокатської діяльності та не отримання доходу від такої діяльності.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що ГУ ДФС у Чернігівській області не підтверджено факту провадження позивачем адвокатської діяльності і не доведено наявності підстав для нарахування та сплати позивачем єдиного внеску, а тому вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09 листопада 2018 року №Ф-13499-17 не можна вважати законною та правомірною, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма