Справа № 810/3212/17
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3212/17 Суддя першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочка Є.О.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, у якому просила: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення 19 вересня 2016 року № /321.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, у якій зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що відповідачем протиправно, всупереч існуючого у 2016 році мораторію на проведення перевірок фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень було призначено податкову перевірку та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Також позивач вказує, що висновки відповідача про перевищення позивачем загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню у 2014 - 2015 роках, розміру 300000 грн. 00 коп. та 1000000 грн 00 коп., є хибними, у зв`язку з чим позивач не зобов`язана подати реєстраційну заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість відповідно до положень ст. 181 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість вимог апеляційної скарги. Зокрема, відповідач вказує, що з огляду на не підтвердження позивачем під час проведення перевірки та під час судового розгляду справи здійснення її працівниками помилок під час проведення розрахункових операцій та наявність станом на 31 липня 2014 року за даними Z-звітів та даними Книги обліку доходів та витрат отримання доходу в сумі 329753 грн 00 коп. підтверджується наявність зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на подання до податкового органу заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість та правомірність прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0002697 від 18 вересня 2013 року, та з 19 вересня 2013 року перебуває на податковому обліку в Миронівській ДПІ Кагарлицьке відділення, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АГ № 325791 від 25 вересня 2013 року.

Згідно довідки № 2429/2013 про визначення класифікаційних даних, види діяльності за КВЕД-2010 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 становили: 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.21 Постачання готових страв до подій, 56.29 Постачання інших готових страв; 56.30 Обслуговування напоями, 63.99 Надання інших інформаційних послуг.

Фактично підприємницька діяльність позивачем здійснюється за адресою: кафе-кондитерська АДРЕСА_1 , про що свідчить договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2013 року № 01/11/13-01, укладений між ТОВ «Виробнича компанія Діспомед» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар), відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

За період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями з використанням ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: кафе-кондитерська «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою АДРЕСА_1 : серія НОМЕР_1 , виданої Головним управлінням Міністерства доходів і зборів у м. Києві (термін дії з 19 січня 2014 року по 18 січня 2015 року); серія НОМЕР_4, виданої Головним управлінням Міністерства доходів і зборів у м. Київ (термін дії з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року), про що зазначено в акті перевірки.

Наказом Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 25 липня 2016 року № 767 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2. п.75.1. ст. 75, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на ІІІ квартал 2016 року було організовано проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 09 серпня 2016 року щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

З 09 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 783/13-03//174 від 30 серпня 2016 року, з якого вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- п.п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями) в частині вимог виконання даного пункту щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ;

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме, перевіркою встановлено заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі ПДВ 509 704 грн 86 коп., у тому числі за серпень 2014 року - 10 886 грн 30 коп.; вересень 2014 року - 18 130 грн 10 коп., жовтень 2014 року - 23 706 грн 34 коп.., листопад 2014 року - 22 759 грн 20 коп.., грудень 2014 року - 32 589 грн 60 коп., січень 2015 року - 18 778 грн 10 коп., лютий 2015 року - 33761 грн 40 коп., березень 2015 року - 260178 грн 46 коп., квітень 2015 року - 30 491 грн 60 коп., травень 2015 року - 22 563 грн 00 коп., червень 2015 року - 26 246 грн 00 коп., липень 2015 року - 20 756 грн 70 коп.., серпень 2015 року - 24 276 грн 72 коп., вересень 2015 року - 35 628 грн 98 коп., жовтень 2015 року - 35 994 грн 46 коп., листопад 2015 року - 56 545 грн 54 коп., грудень 2015 року - 70 412 грн 36 коп.;

- п.п. 120.1 ст. 120, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-IV (із змінами та доповненнями) відносно терміну подання декларації з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, занижено нарахування єдиного соціального внеску на загальну суму 24586 грн 76 коп., у тому числі за 2014 рік на суму 12470 грн 42 коп., за 2015 рік на суму 12 116 грн 34 коп.

На підставі акту від 30 серпня 2016 року № 783/13-03//174 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 19 вересня 2016 року № /321, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 640021 грн 08 коп., з яких 509704 грн 86 коп. за податковими зобов`язаннями та 130316 грн 33 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, що не спростовано позивачем під час судового розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. 77.4. ст. 77 Податкового Кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2016 року контролюючим органом на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2. п.75.1. ст. 75, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, та згідно з планом-графіком проведення перевірок на ІІІ квартал 2016 року прийнято наказ № 767 про проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 09 серпня 2016 року щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року. Копію наказу разом із письмовим повідомленням від 25 липня 2016 року № 67/13-03 про початок проведення перевірки з 09 серпня 2016 року надіслано на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25 липня 2016 року, про що свідчить фіскальний чек ДП «Укрпошта» ПН 55 від 25 липня 2016 року.

Зазначені документи отримано позивачем 01 серпня 2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та розпискою позивача на направленнях на перевірку від 09 серпня 2016 року № 681, 682, 683, 684.

Направлення на перевірку від 09 серпня 2016 року № 681, 682, 683, 684 були пред`явлені позивачу 09 серпня 2016 року.

Згідно з ст. 81 Податкового кодексу України передбачено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Разом з тим, у випадку недотримання посадовими особами вказаних вимог, суб`єкт підприємницької діяльності вправі недопустити вказаних осіб до проведення перевірки.

Однак, перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 проведена. Наведене свідчить про те, що допуск до перевірки, як і сама перевірка фактично відбулись.

Між тим, колегія суддів зазначає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема фактичної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд постанові від 29 травня 2019 року у справі №804/263/16.

Відповідно правомірність призначення відповідачем перевірки у випадку, коли така вже відбулась не може бути предметом судового розгляду.

У даному випадку колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про розповсюдження на спірні правовідносини дії мораторію на проведення перевірок у 2016 році, який введено в дію відповідно до п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», оскільки зазначене обмеження з 1 січня 2015 року не поширюється на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Разом з тим, перевіряючи правомірність визначення позивачу відповідачем податкових зобов`язань по податку на додану вартість та штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у період, що перевірявся, тобто з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року, здійснювала діяльність: за КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Позивач перебувала на загальній системі оподаткування.

За перевіряємий період фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не була зареєстрована платником податку на додану вартість.

Водночас, згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість), 1000000 грн. (у редакції згідно із Законом № 1621-VII від 31 липня 2014 року з урахуванням змін, внесених Законом № 71-VIII від 28 грудня 2014 року), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 цього Кодексу.

Згідно з п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до пп. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, ставка податку на додану вартість встановлюється в розмірі 20 відсотків.

Згідно з поданих позивачем документів фінансово-господарської звітності вбачається, що обсяг реалізації товарів за 18 вересня 2013 року - 31 липня 2014 року становив 329 753 грн 00 коп., що є підставою для подання позивачем до податкового органу заяви про реєстрацію як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 цього Кодексу.

У апеляційні скарзі позивач зазначає, що такий обов`язок у неї відсутній з огляду на те, що податковим органом не досліджено інформацію з приводу помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755 грн 00 коп. та повернення коштів на суму 818 770 грн 00 коп. на вимогу покупців.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що належним доказом повернення таких коштів є складений у відповідності до вимог Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року № 614 акт про видачу коштів.

Однак, таких актів позивачем до суду не надано, що свідчить про відсутність належних доказів на підтвердження доводів позивача щодо помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755 грн 00 коп., та повернення коштів на суму 818 770 грн 00 коп. на вимогу покупців.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що станом на 31 липня 2014 року за даними Z-звітів та даними Книги обліку доходів та витрат позивача підтверджується отримання доходу позивачем саме в сумі 329 753 грн 00 коп., тобто відбулось досягнення обсягу оподатковуваних операцій податком на додану вартість, що є підставою для вчинення платником податків дій, що визначені п.183.2. ст.183 Податкового кодексу України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем в порушення вказаних вимог законодавства України в термін до 11 серпня 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не подала заяву про реєстрацію її платником податку на додану вартість.

При цьому, з огляду на перевищення позивачем 300000 грн 00 коп. у липні 2014 року, висновки відповідача про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які були здійснені після перевищення вказаної суми операцій, є правомірними.

Стосовно визначення позивачу суми податкового зобов`язання та штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що обсяг реалізації товарів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року становив в загальному розмірі 2 548 524 грн 28 коп.., у тому числі за серпень 2014 - 54 431 грн 50 коп.; вересень 2014 - 90 650 грн 50 коп.; жовтень 2014 - 118 531 грн 70 коп.; листопад 2014 - 113 796 грн 00 коп..; грудень 2014 - 162 948 грн 00 коп..; січень 2015 - 93 890,50 грн 00 коп..; лютий 2015 - 168 807 грн 00 коп.; березень 2015 - 130892 грн 30 коп.; квітень 2015 - 152 458 грн 00 коп.; травень 2015 - 112815 грн 00 коп.; червень 2015 - 131230 грн 00 коп; липень 2015 - 103783 грн 50 коп.; серпень 2015 - 121383 грн 58 коп.; вересень 2015 - 178144 грн 90 коп.; жовтень 2015 - 179 972 грн 30 коп..; листопад 2015 - 282727 грн 70 коп.; грудень 2015 - 352 061 грн 80 коп.

Зазначені обставини підтверджують правомірність висновків відповідача про встановлення заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість у загальному розмірі 509 704 грн 86 коп., у тому числі за серпень 2014 - 10886 грн 30 коп..; вересень 2014 - 18130 грн 10 коп.; жовтень 2014 - 23706 грн 34 коп.; листопад 2014 - 22759 грн 20 коп.; грудень 2014 - 32589 грн 60 коп.; січень 2015 - 18778 грн 10 коп.; лютий 2015 - 33761 грн 40 коп.; березень 2015 - 26178,46 грн 00 коп.; квітень 2015 - 30491 грн 60 коп.; травень 2015 - 22563 грн 00 коп.; червень 2015 - 26246 грн 00 коп.; липень 2015 - 20756 грн 70 коп.; серпень 2015 - 24276 грн 72 коп.; вересень 2015 - 35628 грн 98 коп.; жовтень 2015 - 35994 грн 46 коп.; листопад 2015 - 56545 грн 54 коп.; грудень 2015 - 70412 грн 36 коп.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що розрахунок штрафних санкцій по податку на додану вартість, контролюючим органом було здійснено з дотриманням вимог п. 123.1. ст. 123 та п. 120.1. ст.120 Податкового кодексу України, що було вірно встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи та не спростовано позивачем під час апеляційного розгляду.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та відсутності правових підстав для його скасування.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов