Справа № 760/23811/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Карпушової О.В., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва Сінькура Андрія Анатолійовича про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва Сінькура Андрія Анатолійовича, в якому просив:

визнати протиправними дії Інспектора батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва Сінькура Андрія Анатолійовича;

- скасувати постанову серії ЕАВ № 578187 від 04.09.2018 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Свої вимоги Позивач мотивував тим, Відповідачем винесено постанову відносно Позивача про те, що 04.09.2018 року близько о 19 год. 52 хв. на транспортному засобі Skoda Octavia A5 , д.н. НОМЕР_1 рухався по пр-кту Перемоги, 70, здійснив порушення п. 17.1 ПДР України, рухаючись смугою для руху маршрутних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Також, Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання постанови було вчинене з порушенням норм закону. Крім того, Позивач звертає увагу на протиправний характер дій Відповідача, його зловживання своїми правами, направлене на обмеження прав Позивача призвело, що до порушення вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, і як наслідок - до винесенні незаконної необґрунтованої постанови серії ЕАВ № 578187 від 04.09.2018 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 578187 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. В іншій частині позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови суду у визнанні протиправними дій Відповідача, та увалити в цій частині рішення про задоволення позову. Стягнути з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 25 500 грн.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Відповідача.

Зокрема Позивач зазначає, що дії та поведінка Відповідача є неправомірною, оскільки прямо порушують ст. ст. 251, 268 КУпАП. Також, протиправність дій Відповідача підтверджена висновками перевірки, проведеної за заявою про адміністративне правопорушення, поданою відносно інспектора Сінькура А.А. в інтересах ОСОБА_1 і такі дані були надані суду разом з письмовими поясненнями за три місяці до прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 04.09.2018 року близько о 19 год. 52 хв. на транспортному засобі Skoda Octavia A5, д.н. НОМЕР_1 рухався по пр-ту Перемоги, 70, здійснив порушення п. 17.1 ПДР України, рухаючись смугою для руху маршрутних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Позивач вважав, що оскаржувана постанова винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання дій Відповідача протиправними, оскільки Позивачем не надано доказів протиправності таких дій. Також, суд першої інстанції вказав, що Позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності в діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилася та відповідно до вимог ст. 222 КУпАП інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Сінькура А .А. має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч. 3 ст.122 КУпАП України, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

Колегія суддів переглядає справу в межах вимог апеляційної скарги в частині відмови позову про визнання протиправними дії інспектора батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва Сінькура Андрія Анатолійовича.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманнямПравил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції оцінючи матерали справи у їх сукупності та ту обставину, що Відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного провапорушенн передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, дійшов висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 у до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав, тому суд першої інстанції вважав за можливе скасувати постанову серії ЕАВ № 578187 від 04.09.2018 року, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Разом з тим, розглядаючи справу по суті суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання дій Відповідача протиправними, оскільки Позивачем не надано доказів протиправності таких дій.

Також, суд першої інстанції зазначив, що Позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності в діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилася та відповідно до вимог ст. 222 КУпАП інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Сінькура А .А. має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, безпосередньо за ч. 3 ст.122 КУпАП України, тобто останній діяв в межах своїх повноважень.

Надаючи оцінку зазначеним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів ураховує позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 640/6550/15-а. У межах вказаної справи позивач оскаржував дії інспектора державної автомобільної інспекції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд висловив позицію, згідно з якою адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Іншою умовою задоволення адміністративного позову Верховний Суд визначив те, що рішення суду має бути ефективним засобом захисту прав позивача. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд дійшов до висновку, що визнання протиправними дій інспектора державної автомобільної інспекції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства, а тому погодився із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, на думку колегії суддів належним способом захисту порушеного права Позивача в спірних правовідносинах достатнім буде визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 578187 від 04.09.2018 року та закриття провадження у справі, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 286 КАС України, а не визнання протиправними дії Інспектора батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва Сінькура Андрія Анатолійовича щодо складання оскаржуваної постанови, тому вимога Позивача в цій частині задоволенню не підлягає, з вищезазначених підстав.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання дій Відповідача протиправними, проте помилково зазначив підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, що позовні вимоги спрямовані саме на визнання протиправними дій Відповідача щодо складання постанови про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом із тим, розгляд питання правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Щодо посилання Позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу в спрощеному порядку, через те прийшов до неправильних висновків і часткового неправильного рішення, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки дана справа має особливості провадження.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені статтею 286 КАС України.

Частиною 1 зазначеної статті адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Щодо стягнення на користь Позивача за рахунок Відповідача судових витрат, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 25 500,00 грн., колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем в позовній заяві було порушено питання про відшкодування Відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, Позивачем вказано, що остаточний розрахунок судових витрат, включаючи надані консультативні послуги, дії направлені на збирання доказів та складання позовної заяви буде подано до суду під час судового розгляду.

Також, Позивачем до позовної заяви надано докази щодо надання професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Міжнародний адвокатський альянс», а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 06 вересня 2018 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 06 вересня 2019 року, ордер на надання правової допомоги серії № КВ № 199631 від 14 червня 2018 року адвокатом Шиповим К.Ю., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Шиповим К.Ю. Серії КС № 5600/10 від 26 лютого 2016 року, копію посвідчення адвоката Шипова К.Ю. та витяг з Національно асоціації адвокатів України.

05 листопада 2018 року до суду першої інстанції представником Позивача Шиповим К.Ю. подано заяву, зареєстровану Солом`янським районним судом м. Києва за № 91933/18-вх, про долучення попереднього розрахунку судових витрат Позивача (а.с. 31-37).

Позивач до вказаної заяви на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано: додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 06 вересня 2019 року укладеного між Адвокатським об`єднанням «Міжнародний адвокатський альянс» та ОСОБА_1 , рахунок фактура № СВ-0000032 від 14 вересня 2018 року, акт № ОУ-0000020 здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанцію 0.0..1 від 18 вересня 2019 року на суму 10 500 грн.

На підставі положень статей 139, 244 КАС України, суд першої інстанцій вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Разом з цим, судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат при винесені оскаржуваного рішення не вирішено.

Крім того, 26 березня 2019 року представником Позивача Шиповим К.Ю. до суду першої інстанції подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення (в порядку ст. 252 КАС України), в якій просив прийняти додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат по даній справі шляхом стягнення з Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції м. Києва (ЄДРПОУ ДПП 40108646) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати у сумі 25 500 грн.

Згідно з частиною 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, серед іншого, якщо не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, задовольняючи частково адміністративний позов рішенням від 26 лютого 2019 року Солом`янський районний суду м. Києва не вирішив питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також, суд першої інстанції не розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розгляду вимог про відшкодування Позивачу витрат на правничу допомогу, під час розгляду даної апеляційної скарги, а ухвалити додаткового рішення має суд, що ухвалив судове рішення, тобто суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про визнання дій Відповідача протиправними - зміні із зазначенням в цій частині, що підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині є обставини викладені у мотивувальній частині даного рішення.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: О.В. Карпушова

Л.О. Костюк