Справа № 420/569/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/569/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Час і місце ухвалення: 19.03.2019р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.

за участю секретаря Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2018/000085/2 від 29.12.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 12.04.2019 року подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2018/000085/2 від 29.12.2018 року прийнято із порушенням вимог діючого законодавства. Для здійснення митного оформлення автомобіля Volkswagen СС Luxury 2012 р.в. VIN НОМЕР_1 до Одеської митниці ДФС надано пакет документів, за якими відповідач мав визначити митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується з урахування доставки, а саме за ціною у розмірі 3812 дол. США.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та зазначає, що ним надано до митного органу всі необхідні документи для визначення митної вартості за основним методом ціною договору, а саме: інвойс, акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів, довідку про вартість транспортування автомобіля, довідку про здійснення SWIFT платежу, довідку ТОВ «ЦЕНТР АВТО» для митного оформлення, скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону.

Також, апелянт посилається на те, що митний орган, коригуючи заявлену митну вартість товару, у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000085/2 від 29.12.2018 року, не зазначив, з яких митних декларацій була взята інформація щодо ціни товару, як і не вказано, які саме недоліки або розбіжності в документах були виявлені Одеською митницею ДФС.

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року та прийняття нового про задоволення позовних вимог.

24.05.2019 року від Одеської митниці ДФС надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2018 року позивачем було придбано у нерезидента транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen СС Luxury, 2012 року випуску VIN НОМЕР_1 (який був у користуванні). Технічний стан - автомобіль має пошкодження: передній бампер, переднє ліве та праве крило, лівий підкрилок, передні ліві двері, лівий поріг, передня ліва фара, задній бампер, скло люку (розбито), спрацьована водійська рульова подушка безпеки, пас безпеки лівий, демонтоване переднє ліве колесо, потребує діагностики та ремонту ходової частини. Країна виробництва: Німеччина, DE».

Як зазначив позивач у поданому позові, вказаний автомобіль був придбаний ним з авто аукціону Иншуранс (Insurance Auto Auction) за ціною 3200 доларів США.

З метою здійснення митного оформлення вказаного автомобілю 21.12.2018 року до Одеської митниці ДФС була подана митна декларація № UA500170/2018/028071, відповідно до якої заявлена митна вартість автомобіля була зазначена за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується з урахуванням доставки, а саме за ціною у розмірі 3812 дол. США.

В підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару декларантом було подано до митного органу пакет документів визначених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

За результатами розгляду МД та документів, посадовою особою митного органу складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA500170/2019/00005, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2018/000085/2 від 29.12.2018 року. Митну вартість ввезеного товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне:

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган, за наслідком розгляду поданих позивачем документів у підтвердження заявленої митної вартості товарів, дійшов висновку, що надані документи, зокрема: рахунок-фактура, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, містять розбіжності та недоліки, а саме:

- згідно п. 2 ст. 53 МК України, якщо рахунок сплачено, декларантом для підтвердження митної вартості товарів подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- згідно ст. 368 МК України при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів, враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Митним органом зазначено, що зазначені документи декларантом не були подані, у зв`язку з чим митницею було витребувано у позивача додаткові документи:

1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості ктз, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України;

2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Також, було повідомлено позивача про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У рішенні про коригування митної вартості товарів Одеською митницею ДФС зазначено, що декларантом не було подано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, у зв`язку із зазначеним митний орган дійшов висновку про неможливість застосування основного методу (за ціною договору) визначення митної вартості товару.

При цьому, у зв`язку із неможливістю застосування попередніх методів визначення митної вартості товару, відповідачем було застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Колегія суддів зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач, в обґрунтування наявності підстав для витребування в даному випадку у позивача додаткових документів, посилався у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на те, що документи, які були надані позивачем не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, позивачем не надано у підтвердження сплаченої вартості автомобіля банківські документи, а також не надано документи щодо страхування товару та його перевезення.

Позивач, в свою чергу, заперечував даний факт, та посилався на те, що ним були подані митному органу всі необхідні для визначення митної вартості товару документи, в тому числі, довідка про вартість транспортування товару, довідка про здійснення SWIFT платежу, довідка ТОВ «Центр Авто», скріншот з особистого кабінету на сайті аукціону. При цьому, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що надання зазначених документів підтверджується карткою відмови у прийнятті митної декларації.

Дослідженням картки відмови у прийнятті митної декларації встановлено, що для митного оформлення розглядуваного автомобіля були надані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) UA-366888 від 01.10.2018 року;

- декларація про походження товару UA-366888 від 01.10.2018 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду) UA 20903/2018/72453 від 14.12.2018 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу TITLE № НОМЕР_2 від 26.09.2018 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 13.12.2018 року

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 23/67 від 19.12.2018 року;

- договір про надання послуг митного брокера № 0611 від 25.11.2018 року;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні;

- інші некласифіковані документи: довідка № 2018-18450 від 14.12.2018 року (довідка ТОВ «Центр Авто» про те, що розглядуваний КТЗ на момент випуску відповідав Каліфорнійським регламентам, що є еквівалентними вимогам рівня «Євро-5»); картка платника б/н від 27.11.2002 року;

- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних платежів та інших платежів № 37507420 від 13.12.2018 року;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів UA500170.2018.028645 від 21.12.2018 року.

В свою чергу, представник відповідача в ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції не зміг пояснити, які розбіжності та недоліки містили подані позивачем документи.

В переліку документів, наданих позивачем дійсно не міститься платіжний документ, яким би підтверджувалась сплата вартості автомобіля контрагенту позивача, а також відсутні документи, підтверджуючи витрати на страхування.

Однак, сам факт ненадання витребуваних документів не може бути підставою для визначення митної вартості товарів за резервним методом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у наданих до митного органу документах містились відомості про вартість перевезення товару, а саме, в інвойсі вказано вартість товару 3200 дол. США та вартість відправлення товару та його перевезення 400 дол. США, що в загальному розмірі склало 3600 дол. США. Крім того, позивачем було надано митному органу довідку від 13.12.2018 року, надану SORELI LLC, згідно якої транспортування товару від кордону України до місця призначення (м. Южний) склало 200 дол. США.

В ході розгляду справи позивачем надано документ, за підписом керівника Департаменту валютних платежів і переказів ГО Приватбанку, у підтвердження здійснення SWIFT платежу на суму 3200 дол. США (а.с. 22).

Що стосується страхування товару, представником позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснено, що страхування товару не здійснювалось, у зв`язку з чим відповідні документи і не були надані позивачем до митного органу.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Таким чином, коли окреме страхування не здійснювалось, відсутні підстави для включення ймовірної суми такого страхування до складу митної вартості товарів.

З огляду на зазначене, наданими позивачем документами підтверджено, що транспортний засіб придбаний ним у нерезидента за 3600 євро (вартість автомобіля та вартість перевезення до кордону України), що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс), який було подано до митного оформлення. Позивач пояснив, що зазначена ціна транспортного засобу обумовлена пошкодженнями транспортного засобу.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

В даному випадку Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Застосування відповідачем резервного методу було обумовлено неможливістю застосування митним органом попередніх методів, в тому числі і методу за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

Митний орган посилався на те, що у митниці відсутня інформація щодо вартості товарів з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. В свою чергу, при визначенні митної вартості товару за резервним методом відповідачем був проведений аналіз баз даних ЄАІС та враховано форму контролю 106-2, відповідно до якої митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів, обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за він кодом, що не відповідає зазначеній в рішенні інформації про відсутність відомостей про ідентичні товари.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Визначаючи митну вартість на рівні митної вартості раніше ввезеного автомобіля, відповідач не вказав умов поставки товару, комерційних умов тощо, не зазначив докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Фактично в даному випадку відповідачем було проведено порівняння товарів лише за вінкодом, та визначено митну вартість товару без врахування специфіки ввезеного позивачем товару, зокрема, його пошкоджень.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2018/000085/2, прийняте Одеською митницею ДФС 29.12.2018 року не може вважатись правомірним та обґрунтованим.

В свою чергу, з наданих під час митного оформлення товарів документів вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 4375466 від 31.01.2019 року.

Крім того, при зверненні позивача з апеляційною скаргою, ним було сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн., що підтверджується квитанцією № 45643141 від 11.04.2019 року.

З огляду на викладені обставини, вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2018/000085/2 від 29.12.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21А, ) судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук