Справа № 620/1458/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1458/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (суддя Бородавкіна С.В.) у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірною постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області від 25.04.2019 ВП №58128891 про накладення штрафу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, Управлінням призначено стягувачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018, що підтверджується розпорядженням №2738 від 06.11.2018 та протоколом виплати. Доплата пенсії, яка виникла при здійсненні призначення стягувачу пенсії, за період з 26.03.2018 по 30.11.2018, склала - 19456,56 грн., була включена у додаткові відомості грудня 2018 року та виплачена 12.12.2018.

Таким чином, апелянт вважає, що накладення штрафу за невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду є необґрунтованим, оскільки останнє виконано позивачем в повному обсязі, при цьому, при виконанні судового рішення були враховані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам (яким є стягувач), а виплата пенсій здійснюється у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та, у тому числі, зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення (а.с. 10-12).

Вказане рішення набрало законної сили 25.10.2018.

18.01.2019 головним державним виконавцем розглянуто заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа №2540/2596/18, виданого 09.01.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58128891 (а.с. 43-46).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 29.01.2019 за №2650/14 Чернігівське ОУПФУ повідомило відповідача про добровільне виконання вищевказаного судового рішення та зазначило, що Управлінням призначено стягувачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з 26.03.2018, що підтверджується відповідним розпорядженням, протоколом та банківськими відомостями (а.с. 47-48, 13-17). Проте, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 працює на прокурорській посаді пенсія йому виплачується відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи, що судове рішення виконується не в повному обсязі, а саме: боржником не виплачується пенсія в повному обсязі без обмежень, як це визначено виконавчим документом, 07.02.2019 ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області винесено постанову про накладення на Чернігівське ОУПФУ штрафу в сумі 10 200,00 грн. (а.с. 60-61).

Вказану постанову листом від 25.04.2019 за №4015 направлено на адресу позивача та вона ним отримана 26.04.2019 (а.с. 8).

Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою про накладення штрафу, Чернігівське ОУПФУ звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Чернігівським ОУПФУ не виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 у повному обсязі, і не доведено наявності поважних причин його невиконання, а отже, державним виконавцем обґрунтовано прийнято постанову від 25.04.2019 про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З системного аналізу викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, Чернігівським ОУПФУ призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018, що підтверджується відповідними розпорядженнями та протоколом.

Доплата пенсії, яка виникла при здійсненні призначення стягувачу пенсії за період з 26.03.2018 по 30.11.2018, склала 19 456,56 грн. та була включена у додаткові відомості грудня 2018 року і виплачена 12.12.2018.

При цьому, під час виконання рішення суду Чернігівським ОУПФУ враховано, що відповідно до пункту 13-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, які застосовуються з 01.10.2017) з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Оскільки стягувач є працюючим пенсіонером, пенсія якому призначена в період дії вищевказаної норми Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є чинною та не визнана неконституційною, Чернігівське ОУПФУ застосувало вказану норму під час визначення порядку виплати призначеної стягувачу пенсії.

Однак, як встановлено зі змісту рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, під час розгляду справи судом вирішено спір про наявність правових підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Чернігівським ОУПФУ не виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 у повному обсязі, і не доведено наявності поважних причин його невиконання, а отже, державним виконавцем обґрунтовано прийнято постанову від 25.04.2019 про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання позивача у спірних правовідносинах на пункт 13-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, які застосовуються з 01.10.2017) згідно якого у період роботи на відповідних посадах пенсія обмежується її максимальним розміром, оскільки вищевказаним рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 зобов`язано відповідача виплачувати пенсію в повному обсязі без обмеження.

Крім того, 07.02.2019 державним виконавцем, у межах виконавчого провадження №58128891, за вищенаведених підстав, вже виносилась постанова про накладення на Чернігівське ОУПФУ штрафу у сумі 5 100,00 грн. (а.с. 50) за невиконання боржником рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 без поважних причин.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2019 у справі №620/506/19, зазначена постанова державного виконавця від 07.02.2019 визнана правомірною, а доводи Чернігівського ОУПФУ про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - необґрунтованими (а.с. 52-56).

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення на Чернігівське ОУПФУ штрафу в розмірі 10 200,00 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже, відсутні підстави для скасування даної постанови, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку незгоди з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не позбавлене права оскаржити таке до суду апеляційної інстанції подавши разом з апеляційною скаргою клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, як і не позбавлене права на касаційне оскарження судових рішень суду апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів наголошує, що в рамках розгляду даної апеляційної скарги суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати правову оцінку рішенню суду першої інстанції у справі №2540/2596/18, оскільки оцінювати аргументи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо правомірності такого повинен здійснювати суд виключно за правилами та в межах повноважень, визначених КАС України.

Однак, наразі, оскільки рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, яким зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити позивачу пенсію…та виплачувати її в повному обсязі без обмеження, набрало законної сили і кінцевої дати виконання такого рішення не зазначено, позивач протиправно застосував до таких правовідносин пункт 13-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, які застосовуються з 01.10.2017) згідно якого у період роботи на відповідних посадах пенсія виплачується у розмірі, відповідно до цього Закону, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 зобов`язано відповідача виплачувати пенсію в повному обсязі без обмеження.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов