Справа № 240/6132/18
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6132/18 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

16 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Драчук Т. О. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представника апелянта: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (рішення прийнято у м. Житомирі, повний текст рішення складено 25.04.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0650 від 17.08.2018 та податкову вимогу №60254-53 від 13.11.2018 Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

2. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомленням-рішенням №0-0640 від 17.08.2018, яким йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Зазначає, що нежитлова будівля (склад), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1889,2 м.кв, власником якої він є, використовується ним у приватній підприємницькій діяльності, як нежитлова будівля. Відповідно до відомостей з технічного паспорту така будівля є виробничо-складською будівлею, відноситься до будівель промисловості, що обумовлює висновок про те, що ці приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України.

3. Щодо податкової вимоги №60254-53 від 13.11.2018, зазначив, що вона прийнята контролюючим органом у період оскарження податкового повідомлення-рішення №0-0640 від 17.08.2018, оскільки рішення за результатами розгляду скарги позивача Державною фіскальною службою України прийнято лише 16.11.2018. Відповідно до положень ст.59 Податкового кодексу України податкове зобов`язання до моменту прийняття рішення за результатами оскарження податкового-повідомлення рішення є неузгодженим, тому до зазначеного моменту немає жодних підстав стверджувати, що у позивача існує податковий борг.

4. Вважаючи, що оскаржуване рішення та податкова вимога є незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують права позивача та законні інтереси, останній звернувся до суду з позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 позовні вимоги задоволено частково.

6. Визнано протиправною та скасувано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №60254-53 від 13.11.2018.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови у скасуванні податкового повідомлення-рішення №0-0650 від 17.08.2018 та прийняти нове рішення в цій частині, який задовольнити дану позовну вимогу.

9. Також скаржник зазначив, що з системного аналізу положень Податкового кодексу України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єктивно випливає, що поняття «платник податку» безумовно не є тотожним поняттю «об`єкт оподаткування». При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт як власник такої нерухомості. Тобто, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

10. У мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції, оцінюючи аргументи позивача про те, що органом ДФС нарахований податок на нерухоме майно за 2017 рік на підставі рішення 31 сесії 8 скликання Малинської міської ради від 17.02.2017 р. № 11, вказав, що пунктом 4 розділу II "Прикінцеві положення" ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» визначено, що у 2017 році до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів не застосовуються вимоги щодо принципів стабільності податкового законодавства. Але, суд не врахував про існування у цьому розділі пункту 3, відповідно до якого з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5. При цьому відповідач, не надав жодних належних доказів дати офіційною оприлюднення (відповідно й дати набрання чинності) вищевказаного рішення Малинської міської ради, тому що лист Малинської міської ради не можна вважати належним доказом, а скрін-копії з офіційного вебсайту не дають змоги чітко побачити дату оприлюднення. Більш того, відповідно до п.п.12.5 Податкового кодексу України, ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення органу місцевого самоврядування набирає чинності лише після його офіційного опублікування. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при оприлюдненні нормативно-правових актів на офіційному сайті обов`язково зазначається дата оприлюднення документа та дата оновлення інформації. Відтак вищевказане рішення Малинської міської ради не набрало чинності, тому що не було офіційно оприлюднене відповідно до вимог законодавства.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , є, зокрема, власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1889,2 кв.м (а.а.50-60).

12. Згідно з технічним паспортом на вказане приміщення, будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1889,2 кв.м є нежитловою виробничою складською будівлею (а.с.12-18).

13. Рішенням Малинської міської ради Житомирської області 18 сесії сьомого скликання від 14 липня 2016 року №118 встановлено на 2017 рік ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування (а.с.128-130).

14. Рішенням Малинської міської області Житомирської області 31 сесії сьомого скликання від 17.02.2017 №11 "Про внесення змін до рішення 18 сесії сьомого скликання від 14.07.2016 "Про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік в м.Малині», встановлено на 2017 рік ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування (а.с125-127).

15. 17 серпня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0640, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік у розмірі 60454,4 грн (а.с.99).

16. Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомлення-рішення №0-0640 від 17.08.2018 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 20.09.2018, за результатами розгляду якої, відповідно до рішення про результати розгляду скарги від 16.11.2018 №17937/71/99-99-11-02-01-14 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , - без задоволення (а.с.21-22).

17. 13 листопада 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області сформовано податкову вимогу №60254-53 у зв`язку з тим, що станом на 12 листопада 2018 року сума податкового боргу позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, становить 60454,37 (а.с.11).

18. Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН (УЧАСНИКІВ СПРАВИ)

19. Позивач зазначив, що рішення 31 сесії 8 скликання Малинської міської ради від 17.02.2017 №11, на підставі якого органами Державної фіскальної служби нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, суперечить принципу стабільності податкового законодавства, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків і зборів можуть вноситися не пізніше, як за 6 місяців до початку нового бюджетного періоду. На думку позивача, застосувати вказане рішення міської ради можливо лише на 2018 рік. Також зауважував, що зазначене рішення Малинської міської ради не було належним чином опубліковане, що свідчить про порушення процедури доведення до відома населення нормативно-правового акту, яке в свою чергу не дає правових підстав для його застосування.

20. Відповідач вказав, що Малинською міською радою Житомирської області прийнято рішення "Про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік в м.Малині" від 17.02.2017 №11, згідно з яким встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості. Також відповідач зазначив, що п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не може бути застосований у даному випадку до позивача, оскільки дане обмеження стосовно об`єктів оподаткування стосується юридичних осіб під час використання таких будівель у промисловості, а не фізичних осіб - підприємців у власній господарській діяльності. Щодо прийняття оскаржуваної податкової вимоги пояснив, що вимога сформована автоматично в системі органу Державної фіскальної служби України, оскільки позивачем не було самостійно сплачено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, що і стало підставою для формування оскаржуваної податкової вимоги.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Конституція України.

22. Податковий кодекс України.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

23. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

25. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, запроваджено місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

26. Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

27. Підпунктом 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

28. Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

29. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

30. За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

31. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.

32. З огляду на викладені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що контролюючий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0650від 17.08.2018.

33. Також колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про нерозповсюдження на позивача пільги, встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням такого.

34. Аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

35. Згідно зі змістом положень підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

36. Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

37. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

38. До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

39. Зазначаючи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

40. Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

41. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

42. Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

43. Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

44. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

45. Отже, застосування пункту «є» підпункту 266.2.2пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

46. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №819/314/18.

47. У межах спірних правовідносин жодна з обов`язкових умов не дотримана, оскільки згідно з відомостями про об`єкт нерухомого майна, складська будівля, яка на праві власності належить позивачу, не є будівлею промисловості, крім того пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

48. Посилання позивача у апеляційній скарзі на порушення відповідачем принципу стабільності податкового законодавства та неможливість застосовувати рішення Малинської міської ради від 17.02.2017 №11 для нарахування податку за 2017 рік не заслуговує на увагу, оскільки пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», що набрав чинності 01 січня 2017 року, визначено, що у 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

49. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

50. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

51. Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

52. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

53. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

54. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

55. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

56. Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

57. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

58. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

59. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

60. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

61. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 липня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Драчук Т. О. Гонтарук В. М.