Справа № 2040/7565/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р.Справа № 2040/7565/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - Могильової І.А., відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 12.04.19 року по справі № 2040/7565/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування вимоги та рішень,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, прийнятих судом, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 червня 2018 року :

- № на суму податкового зобов`язання - 20623,96 грн та штрафної (фінансової) санкції - 5155,99 грн;

- № на суму податкового зобов`язання - 1720,54 та штрафної (фінансової) санкції - 430,14 грн;

- № на суму податкового зобов`язання - 22940,51 грн та штрафної (фінансової) санкції - 5735,13 грн;

- № на загальну суму штрафу - 11470,26 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2018 № Ф- на суму 25329,85 грн;

рішення від 23 червня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму штрафної санкції 3169,21 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 по справі № 2040/7565/18 адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198) скасування вимоги та рішень - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 23 червня 2018 року № на суму податкового зобов`язання 20623,96 грн та штрафної (фінансової) санкції 5155,99 грн, від 23 червня 2018 року № на суму податкового зобов`язання 1720,54 та штрафної (фінансової) санкції 430,14 грн, від 23 червня 2018 року № на суму податкового зобов`язання 22940,51 грн та штрафної (фінансової) санкції 5735,13 грн та від 23 червня 2018 року № на загальну суму штрафу 11470,26 грн.

Скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2018 № Ф- в сумі 25329,85 грн.

Скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 23 червня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму штрафної санкції 3169,21 грн.

Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця Новак Валентини Андріївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 965 (дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 76 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198).

Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця Новак Валентини Андріївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи,, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 по справі № 2040/7565/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в силу п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) та документально підтвердженими витратами, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходу. Пояснив, що згідно з видатковими накладними ФОП ОСОБА_1 було придбано ТМЦ (у т.ч. у 2015 році - різець росточ. Т15К6 16x16x170 у кількості 10 шт. на суму 750,00 грн. без ПДВ., у 2016 році - лист ДПРНТ 0,7х250нд БрОФ 6,5-0,15 у кількості 75,5 кг на суму 26553,35 грн. без ПДВ, у 2017 році - стрічка БРКМЦ 3-1 б 1,0x250 ГОСТ 4748-92 у кількості 19,8 кг на суму 7425,0 грн. без ПДВ, стрічка бронз. БРОФОО.7x250 у кількості 54,6 кг на суму 15943,20 грн. без ПДВ. лист 12х18н10т товщ. 15 мм у кількості 349 кг на суму 34551,0 грн. без ПДВ, стрічка БрОФ 0,3x300 тв. у кількості 50 кг на суму 17500,0 грн. без ПДВ, стрічка БрОФ 0,3x300 тв. у кількості 1,5 кг на суму 525,0 грн., стрічка ДПРНТ 0,8x250 нд БрОФ нд у кількості 13,6 кг на суму 3570,0грн. без ПДВ. стрічка ДПРНТ БрОФ 0,7x300 нд у кількості 4 кг на суму 1660,0 грн. без ПДВ, стрічка ДПРНТ 1х250нд БрКМц 3-1 в кількості 16,6 кг на суму 6225,00 грн.) на загальну суму 114702,55 грн., яку віднесено до складу витрат у 2015-2017 роках. Витрати на придбання вказаних ТМЦ відображено у книзі обліку доходів і витрат. За результатами співставлення придбаного та реалізованого товару на підставі видаткових та податкових накладних перевіркою встановлено, що вищезазначений товар не було реалізовано, тобто, не був отриманий дохід від цього товару. Враховуючи викладене, позивачкою, в порушення п.177.4 ст.177 ПК України, завищено валові витрати за 2015-2017 роки на 114702,55 грн. за рахунок віднесення до їх складу вартості товару, від реалізації якого не отримано доходу.

Пояснив, що донарахування позивачу грошових зобов`язань з військового збору та єдиного внеску безпосередньо пов`язані із встановленим заниженням чистого оподатковуваного доходу у зв`язку з включенням до складу витрат вартості ТМЦ, які не було реалізовано.

Крім того, стверджує, що ПДВ з вартості вказаних ТМЦ, які були придбані, однак, не реалізовані, і водночас відсутні на залишках, не підлягав включенню до складу податкового кредиту, оскільки зазначені ТМЦ вважаються такими, що використані в операціях, які не є господарською діяльністю платника податків. Тому, з посиланням на п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України вказує на завищення позивачем податкового кредиту та заниження належного до сплати ПДВ за 2015-2017 роки на суму 22940,51 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в письмових поясненнях по справі, поданих 08.07.2019, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 по справі № 2040/7565/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві та його представник у судовому засіданні просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснили, що фактично спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій винесені відповідачем не на підставі акту перевірки від 31.05.2018, а на підставі листа ГУДФС у Харківській області від 20.06.2018, складеного за результатами розгляду заперечень позивача на акт перевірки. Зазначеним листом змінено зміст висновків акту, доказову базу, обґрунтування порушень, тобто, весь зміст акту, що, на думку позивача, є неприпустимим. Стверджують, що викладення нових висновків з новим обґрунтуванням і встановленням нових порушень не може відбуватися в листі про розгляд заперечень, а сам лист не є підставою для винесення податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення.

Разом з тим, вказує на помилковість змісту висновків зазначеного вище листа щодо виявлених порушень, оскільки відповідачем не було враховано, що реалізацію придбаного товару підтверджено належними первинними документами, зокрема, видатковими накладними, однак, перевіряючим зроблено висновок про завищення позивачем витрат виключно на підставі розбіжностей у назві товару в отриманих та виданих позивачем податкових накладних. На думку позивача, розбіжності між назвою товару у податкових накладних, які отримані позивачем як покупцем, та тими податковими накладними, що виписані позивачем як продавцем на реалізацію цього товару, не є підставою вважати товар нереалізованим. Враховуючи викладене, висновки відповідача про завищення витрат за рахунок включення до їх складу вартості закупленого товару, який не було реалізовано, тобто, який не приніс доходу, не відповідають дійсності.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області проведено планову документальну виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 було складено акт № 2170/20-40-13-15-07/ НОМЕР_1 від 31.05.2018 (т.1, а.с.60-90).

Не погодившись із вищезазначеним актом перевірки, позивач 11.06.2018 подала заперечення до акту, разом з первинними документами (копіями видаткових накладних. накладних та довіреностей), податкових накладних, розрахунків коригування, платіжних доручень, книги обліку доходів і витрат за 2015-2017 роки (т.1, а.с.104-116).

За результатами розгляду Головним управлінням ДФС цих заперечень позивачеві надіслано лист № 6376/ФОП/20-40-13-15-14 від 20.06.2018, яким зменшені суми нарахування та мотиви обґрунтування виявлених порушень.

Зазначеним листом висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки № 2170/20-40-13-15-07/ НОМЕР_1 від 31.05.2018 викладено в наступній редакції :

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 20623,96 грн., в т.ч. за 2015 р. на суму 112,50 грн., за 2016 р. на суму 4779,60 грн., за 2017 р. на суму 15731,86 грн.;

- ст. 168 ПК України - не забезпечено виконання податкових зобов`язань платником збору по військовому збору всього у сумі 1720, 54 грн., у т.ч. за 2015 р. у сумі 11,25 грн., за 2016 р. у сумі 398,30 грн. , за 2017 р. у сумі 1310,99 грн.;

- пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.9.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з чим донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - єдиний внесок, ЄСВ) у сумі 25329,85 грн., у т.ч. за 2015 р.- 260,28 грн., за 2016 р. - 5841,74 грн., за 2017 р.- 19227,83 грн.;

- п.44.1, ст.44, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2017 р. на загальну суму 22940,51 грн.;

- п.201.1 ст.201 ПК - порушення порядку реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 22940, 51 грн., у тому числі за грудень 2017 р. у сумі 22940, 51 грн.

На підставі наведених висновків акту перевірки (в редакції згідно з листом ГУ ДФС у Харківській області від 20.06.2018) відповідачем 23.06.2018 винесено податкові повідомлення-рішення :

№ про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 25779,95 грн, у т.ч. за основним платежем - 20623,96 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5155,99 грн;

№ про збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 2150,68 грн, у т.ч. за основним платежем - 1720,54 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 430,14 грн;

№ про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 28675,64 грн, у т.ч. за основним платежем - 22940,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5735,13 грн;

№ про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за відсутність складення та реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, в розмірі 11470, 26 грн,

а також вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ у розмірі 25329,85 грн та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму штрафної санкції 3169,21 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вірно визначено чистий оподатковуваний дохід за 2015-2017 роки, з дотриманням п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а тому є хибним висновок відповідача про заниження чистого оподатковуваного доходу та як наслідок - висновки про заниження сум грошових зобов`язань з податку на прибуток, ПДВ, єдиного внеску та військового збору. Отже, прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату єдиного внеску, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій є неправомірними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок про завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, відповідачем зроблено виходячи з твердження про те, що позивачем віднесено до складу витрат вартість придбаних ТМЦ, які позивачем не було реалізовано, тобто, які не принесли позивачу доходу.

В обґрунтування такого твердження відповідач посилається на розбіжності у назвах товарів, які зазначено у податкових накладних на придбання позивачем товару та податкових накладних на його реалізацію, а також розбіжності щодо назви товару у відповідних видаткових накладних на придбання товару та його реалізацію.

Колегія суддів вважає такі висновки відповідача хибними та такими, що не можуть бути підставою для збільшення позивачу чистого оподатковуваного доходу, з наступних підстав.

Питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, урегульовано статтею 177 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За визначенням пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп."а" п.176.1 ст.176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

За приписами п. 177.5 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (п.177.10 ст.177 ПК України).

Відповідно до пп. 174.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Таким чином, за приписами ПК України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За визначенням пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як встановлено пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В свою чергу, відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі,зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема, документи, що підтверджують факт отримання товару та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до складу витрат у 2015-2017 р.р. віднесено витрати на закупку товарно-матеріальних цінностей у сумі 114702,55 грн у таких контрагентів:

ТОВ «Джура ЛТД» згідно з видатковою накладною №079 від 11.05.2017 на товар «лента БРКМЦ 3-1 б 1,0х250 ГОСТ 4748-92» у кількості 19,8 кг на суму 7425,0 грн без ПДВ;

НВП "Пласт" згідно з видатковою накладною №719 від 24.04.2017 на товар «лента бронз. БРОФО0.7х250» у кількості 54,6 кг на суму 15943,20 грн без ПДВ;

ТОВ "Стилайс" згідно з видатковою накладною №27 від 18.01.2017 на товар «лист 12х18н10т товщ. 15 мм» у кількості 349 кг на суму 34551,0 грн без ПДВ;

ТОВ «Стилайс» згідно з видатковою накладною №23 від 22.01.2016 на товар «лист ДПРНТ 0,7х250нд БрОФ 6,5-0,15» у кількості 75.5 кг на суму 26553,35 грн без ПДВ;

ТОВ «Стилайс» згідно з видатковою накладною №375 від 31.08.2015 на товар «різець розточ. (скріз. отвор.) Т15К6 16х16х170» у кількості 10 шт. на суму 750,0 грн без ПДВ;

ТОВ "Ольга" згідно з видатковою накладною №3818 від 15.05.2017 на товар «стрічка БрОФ 0,3х300тв», у кількості 51,5 кг на суму 18025,0 грн без ПДВ;

ПАТ "Інерсоюз» згідно з видатковою накладною №215 від 11.05.2017 на товар «стрічка ДПРНТ 0,8х250 нд БрОФ нд» у кількості 13,6кг на суму 3570,0 грн без ПДВ;

ТОВ «Стилайс» згідно з видатковою накладною №249 від 27.04.2017 на товар «стрічка ДПРНТ БрОФ 0,7х300 нд» у кількості 4 кг на суму 1660,0 грн без ПДВ;

ТОВ «Стилайс» згідно з видатковою накладною №264 від 16.05.2017 на товар «стрічка ДПРНТ 1*250 нд БрКМц 3-1» у кількості 17,2 кг на суму 7086,40 грн.

Відповідачем визнано, що вказані вище витрати було відображено в книзі обліку доходів і витрат (т.1, а.с.122).

Однак, відповідач стверджує, що вищеперелічений товар не було реалізовано, тобто, не отримано доходу від даного товару, у зв`язку з чим констатовано порушення п.177.4 ст.177 ПК України (завищення валових витрат за 2015-2017 роки на 114702,55 грн) та п.177.2 ст.177 ПК України (заниження чистого оподатковуваного доходу).

Разом з тим, відповідачем не було враховано, що згідно з видатковими накладними, довіреностями на отримання ТМЦ, рахунками-фактурами, копії яких надавались до перевірки та разом із запереченнями на акт перевірки, вказані вище ТМЦ були реалізовані ФОП ОСОБА_1 як продавцем на адресу наступних покупців :

ТОВ «Мета-Люкс» згідно з видатковими накладними № 16 від 16.05.2017 на товар «стрічка ДПРНТ БрКМЦЗ-1 1,0х250нд» в кількості 56 кг на суму 24304,00 грн (без ПДВ), «стрічка БРНТ БрОФ 0,3х250тв» в кількості 51,50 кг на суму 22351,00 грн, стрічка ДПРНТ БрКМЦЗ 3-1 1,0х250 нд» в кількості 56 кг на суму 24304,00 грн; № 17 від 16.05.2017 на товар «стрічка ДРПНТ 0,8х300нд» в кількості 68,60 кг на суму 28400,40 грн;

ПАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» згідно з видатковою накладною № 15 від 27.04.2017 на товар «стрічка бронз ДПРНТ БрОФ 0,7х300 тв» в кількості 58,60 кг на суму 26370,00 грн, № 2 від 22.01.2016 на товар «стрічка ДПРНТ 0,7 х 250БрОФ 6,5-0,15» в кількості 75,5 кг на суму 28237,00 грн, «стрічка бронз ДПРНТ БрОФ 0,7х300нд» в кількості 59 кг на суму 263670,00 грн;

ТОВ «Інститут електромагнітних досліджень» згідно з видатковою накладною № 2 від 18.01.2017 на товар лист 0,8х18н10т тол15х1610х1800мм» в кількості 349,00 кг на суму 36365,80 грн;

Харківського державного дослідного протезного підприємства згідно з видатковою накладною № 33 від 31.08.2015 на товар «різець росточ (скріз отвор)Т15К6 16х16х170 в кількості 10 шт. на суму 798,00 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, розбіжності між даними виданих та отриманих податкових накладних пояснюються позивачем тим, що у податкових накладних постачальниками було помилково зазначено назви товару (наприклад, «лента бронз БРОФО 0,7x250» замість «стрічка бронз БРОФО 0,7x300тв», «лист 12х 18н 10 т товщ 15 мм» замість «лист 08х18н10т тол 15мм1610х1800», лист ДПРНТ 0,7х250нд БрОФ 6,5-0,15», замість вірного - «стрічка ДРПНТ 0,7х250нд»), або ширину стрічки БрОФ (300 мм замість 250 мм, тощо), однак, у рахунках-фактурах та видаткових накладних було зазначено вірну назву та параметри товару. У зв`язку з чим, позивач при видачі видаткових та податкових накладних наступним покупцям позивач була змушена змінити назву товару та вказати вірну назву, що відповідає відомостям видаткових накладних на закупівлю товару.

Слід відмітити, що найменування та кількість товару у видаткових накладних та рахунках-фактурах, виписаних продавцями ТОВ «Джура ЛТД», ТОВ «Стилайс», ТОВ «Ольга», НВПП «Пласт» та ПАТ «Інтерсоюз» на адресу позивача та у видаткових накладних, виписаних ФОП ОСОБА_1 як продавцем на адресу покупців ТОВ «Мета-Люкс», ПАТ «КЕЗ «Транссигнал», ТОВ «ІЕМД», ХДДПП, дозволяють ідентифікувати товар та прослідкувати ланцюг постачання товару від первинного продавця через позивача як посередника до подальшого покупця.

При цьому, дані податкових накладних та видаткових накладних, виписаних ФОП ОСОБА_1 як постачальником, співпадають.

Однак, як при перевірці, так і при розгляді заперечень позивача контролюючим органом не було взято до уваги видаткові накладні на продаж продукції та інші первинні документи, а зроблено висновок про завищення позивачем витрат, виходячи лише з отриманих та виданих податкових накладних.

Зазначене призвело до необґрунтованого висновку про те, що позивачем не було реалізовано ті товари, придбані у ТОВ «Джура ЛТД», ТОВ «Стилайс», ТОВ «Ольга», НВПП «Пласт» та ПАТ «Інтерсоюз», вартість яких віднесена до складу валових витрат за 2015-2017 роки.

З огляду на приписи ст.ст.3, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» колегія суддів зазначає, що відповідачем не спростовано та не доведено факту відсутності господарських операцій або фіктивності наданих до перевірки первинних документів, а твердження про невідповідність назви товару, яка відображена у податкових накладних на отримання товару, назві товару у податкових накладних на їх продаж, не може бути підставою для невизнання реальності господарських операцій з продажу товарів.

Отже, позивачем правомірно сформовано валові витрати за 2015-2017 роки за результатами купівлі товару у продавців ТОВ «Джура ЛТД» на підставі видаткової накладної №079 від 11.05.2017, НВП "Пласт" на підставі видаткової накладної №719 від 24.04.2017, ТОВ "Стилайс" на підставі видаткових накладних №27 від 18.01.2017, №23 від 22.01.2016, №375 від 31.08.2015, №249 від 27.04.2017, №264 від 16.05.2017, ТОВ "Ольга" на підставі видаткової накладної №3818 від 15.05.2017, ПАТ "Інерсоюз» на підставі видаткової накладної №215 від 11.05.2017, оскільки весь товар, придбаний по вказаним накладним, був позивачем реалізований у перевіреному періоді.

Витрати позивача належним чином підтверджені первинними документами, які підтверджують і розкривають суть та внутрішню сторону господарських операцій, їх реальність, економічну вигоду і ділову мету. Вказані первинні документи в повній мірі спростовують висновки акту перевірки щодо заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 32771,15 грн та висновки листа ГУ ДФС у Харківській області від 20.06.2018 про заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 20623,96 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для винесення податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018 № про визначення позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 25779,95 грн, у т.ч. за основним платежем - 20623,96 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5155,99 грн, а також № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 28675,64 грн, у т.ч. за основним платежем - 22940,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5735,13 грн.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за відсутність складення та реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, в розмірі 11470, 26 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач, посилаючись на нездійснення позивачем реалізації ТМЦ, придбаних у ТОВ «Джура ЛТД», ТОВ «Стилайс», ТОВ «Ольга», НВПП «Пласт», ПАТ «Інтерсоюз», та водночас, відсутність цих ТМЦ на залишках у позивача, вважав вказані товари такими, що використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Оскільки податкові накладні на вказані товари, на думку відповідача, були відсутні, контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 23.06.2018 № попереджено позивача про необхідність скласти та зареєструвати податкові накладні у строк, встановлений п.120-1.2 ст.120-1 ПК України, та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за ст.120-1 ПК України.

Разом з тим, як зазначалось вище, товарно-матеріальні цінності, придбані ФОП ОСОБА_1 у продавців ТОВ «Джура ЛТД» на підставі видаткової накладної №079 від 11.05.2017, НВП "Пласт" на підставі видаткової накладної №719 від 24.04.2017, ТОВ "Стилайс" на підставі видаткових накладних №27 від 18.01.2017, №23 від 22.01.2016, №375 від 31.08.2015, №249 від 27.04.2017, №264 від 16.05.2017, ТОВ "Ольга" на підставі видаткової накладної №3818 від 15.05.2017, ПАТ "Інерсоюз» на підставі видаткової накладної №215 від 11.05.2017, були в повному обсязі реалізовані позивачем у перевіреному періоді, на них виписані податкові накладні.

Отже, відсутні підстави для повторного складення податкових накладних на цей же товар, та, відповідно, для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за ст.120-1 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 23.06.2018 № є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо порушення ст. 168 ПК України - незабезпечення виконання податкових платником збору по військовому збору всього у сумі 1720,54 грн, у т.ч. за 2015 р. у сумі 11,25 грн, за 2016 р. у сумі 398,30 грн, за 2017 р. у сумі 1310,99 грн, а також порушення пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.9.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з чим донараховано ЄСВ в сумі 25329,85 грн у т.ч. за 2015 р.- 260,28 грн, за 2016 р. - 5841,74 грн, за 2017 р.- 19227,83 грн), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу (п.164.1 ст.164 ПК України).

Статтею 6 Закону України "Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску, зокрема, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, визначених, зокрема, у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального єдиного внеску за місяць.

Згідно із ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджуються нарахування (обчислення) виплат доходу, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи викладене, донарахування грошового зобов`язання з військового збору та єдиного внеску безпосередньо пов`язане з висновком відповідача про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

Разом з тим, беручи до уваги, що такий висновок не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованим донарахування позивачеві грошових зобов`язань з військового збору в сумі 1720,54 грн, єдиного внеску в сумі 25329,85 грн, та застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій за донарахування єдиного внеску в розмірі 11470, 26 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для винесення податкового повідомлення-рішення від 23.06.2018 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2018 № Ф- в сумі 25329,85 грн та рішення від 23.06.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування контролюючим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.06.2018 № , № , № , № винесені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а вимога № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску винесені не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464. Крім того, вказані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафу винесені необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, без дотримання ч.2 ст.2 КАС України,, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року по справі № 2040/7565/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 16.07.2019 року