Справа № 280/663/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/663/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (головуючий суддя Конишева О.В.)

у справі № 280/663/19

за позовом ОСОБА_2

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 20.08.2018 та визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо не поновлення пенсії, зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 15.03.2017 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведення індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином України, 15.09.2016 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Пенсія позивачу не призначалась. 14.08.2018 представник позивача звернувся до Пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 29.08.2018 відповідач в призначенні пенсії позивачу відмовив. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки він є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії досяг пенсійного віку та мав близько необхідний страховий стаж, а отже відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набув право на призначення пенсії за віком. Крім цього, позивач вказував на те, що до поданої заяви представником позивача було додано всі необхідні та достатні документи для призначення пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 20.08.2018 №26 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_2 .

Визнано протиправною бездіяльність Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо не поновлення пенсії ОСОБА_2 .

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком з 14.08.2018. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині строку з якого має бути поновлена пенсія позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_3 та зобов`язати відповідача поновити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 15.03.2017. В апеляційній скарзі зазначає, що поновлення виплати пенсії позивачу необхідно здійснити із врахуванням строку встановленого ст. ст. 46 та 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.07.2019.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Неприбуття у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачем поданий на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2 перебувала на обліку Пенсійного фонду та отримувала пенсію за віком.

Перед виїздом за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у 2016 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач отримувала пенсію за віком.

23.08.2016 подала заяву про припинення виплати пенсії у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

14.08.2018 позивачем через представника, який діє на підставі довіреності завіреної нотаріально подано до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя заяву про поновлення пенсії (а.с.121).

Рішенням Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №26 від 20.08.2018 позивачу відмовлено у поновленні пенсії у зв`язку із тим, що позивачем не надано документ, що засвідчує місце проживання (реєстрації). Крім того, відповідач посилається на відсутність у позивача паспорта громадянина України, необхідного для подання разом із заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (а.с. 127).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції.

Право на пенсійне забезпечення в Україні є конституційним правом громадянина України (ст.46 Конституції України).

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципі, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера та з зазначеної дати виникли підстави для поновлення конституційного права осіб (громадян України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон) на виплату пенсії, виплата яких була зупинена на підставі положень які, в свою чергу, були визнані неконституційними.

Також, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

До того ж, відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений ст.46 Конституції України.

Отже, позивач, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

І саме з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

Разом з тим, наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права.

За нормами діючого законодавства поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Апеляційний суд вважає, що в контексті спірних правовідносин, підлягає врахуванню той факт, що 28.08.2016 позивачем подано заяву про прининення виплати пенсії у зв`язку з виїздом на постійне проживання до дрежави Ізраїль, а до 14.08.2018 позивач не вчиняв активних дій щодо звернення до Управління ПФУ з відповідною заявою, що зумовлює необізнаність суб`єкта владних повноважень стосовно необхідності відновлення прав позивача.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.

За правилами ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У відповідності до абз.1 п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за В свою чергу, в абз.1 п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У відповідності до абз.1 п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

При цьому, п.1.5 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, сама суть звернення позивача з метою захисту свого законного права на пенсійне забезпечення в Україні проживаючи за кордоном, не може залежати від його місця проживання (останнього місця реєстрації в Україні), як і залежність від такого звернення особисто.

Заява про поновлення виплати пенсії від 14.08.2018 подана повноважним представником позивача разом зі всіма необхідними документами, що не суперечить нормам чинного пенсійного законодавства, зокрема, наведеному вище Порядку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що відсутність у позивача постійного місця проживання на території України не може бути підставою для відмови позивачу у виплаті пенсії за віком.

Отже апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у поновленні виплати пенсії за віком позивачу є протиправною, а належним захистом прав позивача в даному випадку є зобов`язання органу Пенсійного фонду поновити їй виплату пенсії з 14.08.2018 (дата звернення представника з заявою про поновлення виплати пенсії).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду в частині, що оскаржується позивачем не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 280/663/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко