Справа № 460/4533/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5706/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 3 травня 2019 року, ухвалене суддею Карпин І.М., 13:02:20 год., м. Яворів, дата складання повного тексту рішення 7 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

01.10.2018 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, в якому просить визнати незаконною бездіяльність співробітників Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, які самоусунулись від виконання обов`язків, покладених на них законом щодо не складання стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення; зобов`язати відповідача скласти стосовно ОСОБА_2 протокол про вчинення ним 31.07.2017 правопорушення, та скерувати його для розгляду по суті у встановленому законом порядку.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 3 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Яворівський ВП ГУ НП у Львівській області виконав обов`язок щодо оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.07.2017 о 16 год 40 хв на автодорозі Львів-Краковець в с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, - об`єктивно визначивши особу, яка вчинила ДТП, було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Працівники поліції з дотриманням норм Інструкції оформили ДТП, яка мала місце 31.07.2017, встановили всі обставини її скоєння. Нормами КУпАП та Інструкції не передбачено складання протоколу про адміністративне правопорушення за заявою одного з учасників ДТП, після вжитих заходів об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Крім цього, ОСОБА_1 на його звернення до Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області повідомлено, що в діях ОСОБА_2 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тому підстав для відкриття кримінального провадження та притягнення ОСОБА_2 до адміністратвиної відповідальності, за статтею 124 КУпАП немає, у зв`язку з чим перевірку по факту його звернення припинено. Відтак, позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає за безпідставністю вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, які мають значення для справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 3 травня 2019 року та постановити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до пунктів 5, 8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» органи поліції здійснюють своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, а також здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення. Однак на його заяву про вчинення адміністративного правопорушення жодного законного реагування не було. Відповідь, яку надав відділ поліції не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, у такій відповіді від 19.09.2018 року зазначено, що рішеннями першої (Яворівський районний суд) та другої (Апеляційний суд Львівської області) інстанцій не було скасовано протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , а тому підстав для притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності немає. Однак законом не передбачено скасовування протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, судова практика говорить про відмову в притягненні до адміністративної відповідальності або ж про закриття провадження в адміністративних справах, а тому позиція органу поліції, висловлена у вказаній відповіді, є неправомірною та незаконною. Відтак апелянт вважає, що вказане слугує підставою для задоволення його позову.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області про визнання незаконною бездіяльності співробітників Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, які самоусунулись від виконання обов`язків, покладених на них законом щодо не складання стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання відповідача скласти стосовно ОСОБА_2 протокол про вчинення ним 31.07.2017 правопорушення, та скерувати його для розгляду по суті у встановленому законом порядку.

Частина 1 ст.2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень, вчиненням дій чи бездіяльністю порушуються права позивача.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача саме з боку відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, як правового акта індивідуальної дії є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Крім того, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які не впливають на суб`єктивні права та обов`язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом апеляційної інстанції при розгляді даної адміністративної справи не встановлено порушення відповідачем прав чи обов`язків позивача у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, суд апеляційний зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Таким чином, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову про визнання незаконною бездіяльності співробітників Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, які самоусунулись від виконання обов`язків, покладених на них законом щодо не складання стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання відповідача скласти стосовно ОСОБА_2 протокол про вчинення ним 31.07.2017 правопорушення, та скерувати його для розгляду по суті у встановленому законом порядку необхідно відмовити.

Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови задоволення позовних вимог ОСОБА_1 змінити, частково задовольнивши його апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 3 травня 2019 року у справі №460/4533/18 у частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 змінити.

У решті рішення Яворівського районного суду Львівської області від 3 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішен

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 17.07.2019.