Справа № 420/2640/19
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2640/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Діамант» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

02.05.2019 року до суду надійшов адміністративний позов приватного підприємства «Діамант» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 115895 від 19.04.2019 року про застосування адміністративно - господарського штрафу відносно ПП «Діамант» () винесеною начальником управління Укртрансбезпеки в Одеській області С.М.Талалою;

- стягнути з управління Укртрансбезпеки в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансбезпеки в Одеській області на користь ПП «Діамант» судовий збір у розмірі 1921 грн., сплачений згідно до квитанції №0.0..1 від 26.04.2019 року;

- стягнути з управління Укртрансбезпеки в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансбезпеки в Одеській області на користь ПП «Діамант» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., згідно Договору про надання юридичної допомоги № 01/19 від 26.04.2019 року, укладеного між ПП «Діамант» та адвокатом Дудником Юрієм Григоровичем, згідно до квитанції №0.0..1 від 26.04.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.03.2019 року посадовими особами управляння Укртрансбезпеки в Одеській області, згідно направлення на перевірку № 026311 від 12.03.2019 року, була проведена рейдова перевірка ПП «Діамант» щодо додержання останнім вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за результатами якої складено акт № 116332 від 15.03.2019 року про те, що на 60-му кілометрі а/д М15 Одеса-Рені при перевірці автобусу марки Mersedes Benz 312D, державний номерний знак № НОМЕР_1 , що використовується ПП «Діамант» в своїй господарській діяльності виявлено порушення, передбачене ч.1 абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлення індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_1 , відповідно до наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 року. 19.04.2019 року начальником управління Укртрансбезпеки в Одеській області Талалаєм С.М. на підставі акту перевірки № 116332 від 15.03.2019 року, прийнято постанову №115895, якою на позивача накладений адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн. за порушення, передбачене ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У позовній заяві зазначено, що ПП «Діамант» вважає, що вищевказана постанова є незаконною та такою, що порушує права позивача, оскільки ні процедура рейдової перевірки, ні її висновки, на підставі яких й було прийнято рішення Інспекції, не відповідають вимогам закону, а тому підлягають скасуванню за таких підстав.

З посиланням на положення ст.6, ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.4, п.14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, п.6.1 Наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 року, у позовній заяві зазначено, що при наявності у водія ОСОБА_1 в момент перевірки всього необхідного пакету документів, передбаченого ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також зважаючи на те, що автомобіль був обладнаний тахографом, який згідно до протоколу перевірки і адаптації тахографа до транспортного засобу від 28.07.2017 р. № 1060, був повірений та встановлений у автобус марки Mersedes Benz 312D, державний н/з № НОМЕР_1 , що використовується ПП «Діамант», посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було безпідставно та всупереч діючого законодавства, встановлено порушення, передбачене ч. 1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлення індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_1 .

Також, у позовній заяві зазначено, що, в порушення вимог п.п. 21, 38 Порядку №1567 щодо оформлення результатів перевірки, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області при проведенні рейдової перевірки 15.03.2019 р., не був зроблений запис у дорожньому листі водія автобусу ОСОБА_1 про проведення перевірки, а також не було надано завдання на перевірку, як того вимагає Порядок №1567.

Ухвалою суду від 07.05.2019 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

15.05.2019 року представник позивача усунув недоліки визначені ухвалою суду.

Ухвалою від 17.05.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

13.06.2019 року (вх. №21283/19) від представника Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті позов не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначає, що 15.03.2019 р. державними інспекторами відповідача було перевірено транспортний засіб з перевезення пасажирів, який належить позивачу, за результатами чого складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 116332 від 15.03.2019 р.

У відзивы зазначено, що автобус позивача здійснював перевезення на внутрішньодержавному маршруті Одеса-Рені. 19.04.2019р. керуючись п.27 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006р. №1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» відповідачем розглянуто акт перевірки та прийняте рішення про застосування до позивача адміністративно - господарського штрафу оскаржуваною постановою відповідно до абз.3, ч. 1, ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме «Надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 цього ж Закону». Актом перевірки виявлено відсутність у водія (не оформлення перевізником) індивідуальної контрольної книжки водія, фіксування додержання ним (водієм) режиму праці та відпочинку.

Також, відповідач зазначає, що позивачем вказується на те, що його транспортний засіб на момент перевірки був обладнаний тахографом, тому на його думку індивідуальна контрольна книжка режиму праці та відпочинку йому мати та вести не потрібно, а відповідачем повинно було проводити перевірку додержання режиму праці та відпочинку в даному випадку по тахографу. Однак, стверджує відповідач, пп.4 ч.1 Наказу Мінінфраструктури України від 01.07.14р. №190 «Про внесення змін до Наказу МТЗУ від 07.06.10р. № 340» зазначається, що здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів допускаються виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення ».

Крім того, зазначено у відзиві, позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо обладнання його транспортного засобу тахографом, а копія тахограми, що додається до позову не містить інформації належності саме за тахографом що нібито належить даному транспортному засобу та не має графічної інформації про рух транспортним засобом саме за цим маршрутом та саме в цей час. На думку відповідача, позивачем безпідставно наголошується на необхідності перевірки та здійснення відповідачем відповідної відмітки в дорожньому листі транспортного засобу позивача. Зазначену вимогу скасовано у відповідності з діючою редакцією Порядоку 1567 на час перевірки.

Враховуючи вищевикладене, Державна служба України з безпеки на транспорті просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Разом із вказаним відзивом Державна служба України з безпеки на транспорті надала до суду клопотання про заміну відповідача по справі.

Згідно інформації про відстеження поштових пересилань, копію відзиву на позовну заяву отримано позивачем засобами поштового зв`язку 18.06.2019 року.

В ухвалі суду про відкриття провадження по справі судом запропоновано позивачу надати відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву разом із документами, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Таким чином, з урахуванням положень ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України, останнім днем для подачі відповіді на відзив у позивача було - 24.06.2019 року.

25.06.2019 року (вх. №22773/19) від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, з посиланням на доводи, раніше викладені у позовній заяві, ПП «Діамант» просить суд задовольнити позовні вимоги у поновному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.163 КАС України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Таким чином, позивачем подано відповідь на відзив з порушенням строку, визначеного в ухвалі суду від 17.05.2019 року.

При цьому, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.163 КАС України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами другою - четвертою статті 162 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п.2 ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Однак, позивачем не надано до суду доказів надсилання відповіді на відзив на адресу відповідача по справі.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки позивачем подано відповідь на відзив з порушенням строку, визначеного в ухвалі суду від 17.05.2019 року, а також враховуючи відсутність доказів надсилання відповіді на відзив на адресу відповідача по справі, суд при розгляді справи не приймає до уваги відповідь на відзив в якості заяви по суті справи.

25.06.2019 року (вх. №22722/19) від представника позивача надійшов детальний опис витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ухвалою суду від 16.07.2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про заміну відповідача по справі.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ст.258 КАС України, останнім днем для вирішення даної справи є 16.07.2019 року.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 16.07.2019 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заяв по суті спору, наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приватне підприємство «Діамант» () згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване як юридична особа 05.04.2001 року та здійснює такі види діяльності за КВЕД: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів

26.10.2011 року Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв`язку України видано приватному підприємству «Діамант» ліцензію серії АГ №591954 на здійснення господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом (а.с.65).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «автобус пасажирський» марки Mersedes Benz моделі 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 20).

Вказаний автомобіль згідно тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_3 (а.с.212) обладнаний 19 сидячими місцями.

Судом встановлено, що на підставі наказу ПП «Діамант» від 14.03.2019 року №16-к ОСОБА_1 прийнятий з 15.03.2019 року на посаду водія автотранспортних засобів категорії «Д» (а.с.49).

12.03.2018 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області посадовим особам вказаного Управління видано направлення №026311 для проведення рейдової перевірки перевізників та транспортних засобів додержання вимог Закону України «Про автомобільній транспорт», Постанови КМУ №1567 від 08.11.2006 року, №879 від 27.06.2007 року, зокрема, на автотранспортній дорозі М-15 «Одеса-Рені» (на Бухарест), км11+928 (ліворуч-праворуч).

Судом встановлено, що 15.03.2019 року о 08 год. 25 хв. посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі за адресою: М-15 Одеса-Рені (Бухарест) 60 км.+30 зупинено автобус Mersedes Benz моделі 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснює регулярні пасажирські перевезення маршрутом (Одеса-Рені), під керуванням водія ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт №116332 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.03.2019 року, в якому встановлено порушення відповідальність за які передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: надання послуг регулярних пасажирських перевезень автобусним маршрутом «Одеса-Рені» без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: не оформлення індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_1 , відповідно до наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 року.

У зазначеному акті вказано, що власником транспортного засобу є ПП «Діамант»

Також, в акті зазначено, що водій з актом ознайомлений, від письмових пояснень та підпису відмовився.

З наданої до суду копії повідомлення-запрошення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 12.04.2019 року №2667/32/24-19 судом встановлено, що позивача було запрошено прибути 19.04.2019 року до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, по акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №116332 від 15.03.2019 року.

19 квітня 2019 року за результатами розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Талала С.М. прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №115895, якою на підставі акту від 15.03.2019 року №116332, згідно з ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» стягнуто з ПП «Діамант» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн.

Копію вказаної постанови направлено відповідачем на адресу позивача листом від 19.04.2019 року №4904/32/24-19.

Вважаючи постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №115895 від 19.04.2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 гривень протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п.14 зазначеного Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Також, згідно з ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.16-п.17 Порядку № 1567, рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансінспекція", та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю.

Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансінспекції".

Пунктом 20 Порядку №1567 визначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Відповідно до п.6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422, у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів) і 3 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ МВС про такі порушення.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Пунктом 1.3 Положення №340 визначено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

За змістом пункту 6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" розроблено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385), яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за N 946/18241.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №385, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Таким чином, положення Інструкції №385 поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами не залежно від того здійснюють вони міжнародні чи/або внутрішньодержавні перевезення.

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, що автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 04.07.2019 року по справі №823/328/17.

Судом встановлено, що 14.04.2016 року між Одеською обласною державною адміністрацією (Організатором) та ПП «Діамант» (Перевізником) укладено договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування №22/16 предметом якого є надання організатором перевізнику права на перевезення пасажирів та багажу на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування «Рені АС-Одеса АС «ДЖ Вокзал».

Згідно додаткової угоди до вказаного договору від 26.10.2016 року, змінено кінцеву зупинку автобусного маршруту Рені АС-Одеса АС на АС «Новий Ринок».

З наданих до суду з боку позивача характеристики маршруту «Одеса-Рені» та розкладу руху автобусів, які погоджено з УДАІ ГУМВС України в Одеській області судом встановлено, що його протяжність складає 315 км.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до вищевказаних положень чинного законодавства позивач є автомобільним перевізником, який надає послуги з перевезення пасажирів, зокрема, на транспортному засобі найманого працівника, що здійснював перевезення та який повинен бути обладнаний тахометром.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з пунктом 3.3 цієї Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

20.12.2010 року набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Ці документи фактично підпадають під перелік документів, які відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен мати водій для здійснення внутрішніх перевезень, і пред`являти їх особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

З боку позивача до суду надано протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу №1060 від 28.07.2017 року, який складено ПСП ПП «ВЦТД».

Згідно вказаного протоколу перевірявся транспортний засіб марки Mersedes Benz 312D, державний н/з № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та у ньому зазначено, що автомобіль обладнано тахографом: модель Kienzle B15, тип аналогового, виробник VDO, заводський номер НОМЕР_4 , дата виготовлення 1998 рік.

Судом встановлено, що ПП «Випробувальний центр технічної діагностики» (ПП «ВЦТД») станом на 04.04.2019 року є суб`єктом господарювання, що здійснює установлення та технічне обслуговування контрольних пристроїв (тахографів) в автомобільних засобах.

В той же час, суд зазначає, що при здійсненні перевірки посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі за адресою: М-15 Одеса-Рені (Бухарест) 60 км.+30 автобусу Mersedes Benz моделі 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснює регулярні пасажирські перевезення маршрутом (Одеса-Рені), під керуванням водія ОСОБА_1 не здійснено перевірку даних тахографа, яким обладнано вказаний транспортний засіб.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких покладено Кодексом адміністративного судочинства України обов`язок доводити правомірність своїх дій та рішень, не надали жодних документів на спростування доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, як вбачається зі змісту спірної постанови від 19.04.2019 року №15895, підставою для накладення на позивача штрафу згідно з вищевказаною правовою нормою є не відсутність тахокарт або бланку підтвердження діяльності, а саме неоформлення індивідуальної контрольної книжки водія.

Проте, обов`язок вести індивідуальну контрольну книжку водія, згідно з пунктом 6.3 Положення №340, наявний у водія, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом. Втім жодного зауваження з боку відповідачів щодо відсутності тахографа у водія автомобіля д.н. НОМЕР_1 , щодо несправності такого тахографа, щодо відсутності тахокарт або бланку підтвердження діяльності - матеріали справи не містять і з оскаржуваної постанови не вбачається.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що накладення на позивача штрафу за порушення, яке полягає у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, є необґрунтованим, тому спірна постанова про накладення такого штрафу є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП «Діамант» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження наявності витрат на правничу допомогу з боку позивача разом із позовною заявою та клопотанням про розподіл судових витрат по справі, надано до суду:

- копію договору про надання юридичної допомоги від 26.04.2019 року №01/19;

- квитанцію №0.0..1 від 26.04.2019 року згідно якої ОСОБА_2 сплачено на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. (в графі призначення платежу зазначено: «Оплата за юридичні послуги зг.дог. 0119 від 26.04.2019 року, платник ПП «Діамант» ч/з ОСОБА_2 »;

- ордер серії ОД №275162 від 26.04.2019 року;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії 003284 від 16.05.2018 року ОСОБА_3 ;

У заяві, в якій представником позивача через канцелярію суду 5.06.2019 року за вх. №72219 наведено опис робіт та зазначено, що адвокатом здійснено наступні роботи:

1) Зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції з клієнтом - 2 год.;

2) вивчення документів - 3 год.;

3) підготовка адміністративного позову - 4 години;

4) подача до суду позову - 1 година;

5) подача до суду відповіді на відзив - 1 година;

6) підготовка відповіді на відзив - 1 година.

У вказаній заяві також зазначено, що:

- вартість години робіт адвоката складає 800 грн. - разом 12*800=9600,00 грн.;

- представництво інтересів в суді першої інстанції - 4000 грн.;

- роздруківка позову, відповіді на відзив, копіювання документів - 500 грн.;

- транспортні витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги - 900 грн.;

- всього - 15000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Суд зазначає, що позивач у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу наводить детальний опис професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Дудник Ю.Г. та станом на 24.06.2019 року, загальна вартість якої становить 15000 грн.

Водночас, відповідно до п.4.1 договору про надання юридичної допомоги від 01/19 від 26.04.2019 року за роботу відповідно до п.2.1.5 цього договору замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 15000,00 грн.

При цьому як вбачається з п.2.1.5 договору про надання юридичної допомоги від 01/19 від 26.04.2019 року, допомога надається замовнику (ПП «Діамант)» шляхом надання термінової допомоги з питань господарської діяльності у разі проведення будь яких слідчих, розшукових та інших дій національною поліцією або прокуратурою.

Таким чином, надану до суду квитанція №0.0..1 від 26.04.2019 року згідно якої ОСОБА_2 сплачено на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 15000,00 грн., з урахуванням того, що роботи, які виконані позивачем були здійснені після 26.04.2019 року (з урахуванням дати подачі позову 02.05.2019 року), суд розцінює як доказ сплати гонорару адвокату у відповідності до п.4.1 договору про надання юридичної допомоги від 01/19 від 26.04.2019 року, тобто за термінову допомогу з питань господарської діяльності у разі проведення будь яких слідчих, розшукових та інших дій національною поліцією або прокуратурою.

В той же час, інших документів на підтвердження сплати ПП «Діамант» на користь адвоката Дудник Ю.Г. витрат на правничу допомогу до суду не надано.

Суд також зазначає, що віднесення до складу витрат на правничу допомогу робіт з підготовки та надання до суду відповіді на відзив на позовну заяву, з урахуванням неприйняття його судом у якості заяви по суті справи з підстав, що зазначено вище, є необґрунтованим.

Щодо віднесення представником позивача до складу витрат на правничу допомогу вартості транспортних витрат, суд зазначає, що порядок відшкодування таких витрат визначено ч.2 статті 135 КАС України «Витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання позивача про стягнення з відповідача 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи..

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не повинен втручатися в його компетенцію.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «Діамант» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови № 115895 від 19.04.2019 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області № 115895 від 19.04.2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. до приватного підприємства «Діамант».

Стягнути з Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 67668, Одеська обл., Біляївський район, село Великий Дальник, 2-Й провулок Блгдана Хмельницького, будинок 4А; ) на користь приватного підприємства «Діамант» (місцезнаходження: 65014, м.Одеса, вул.Успенська, 4; ) судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

В задоволенні клопотання про стягнення з Управління Укртрансбезпеки в Одеській області судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Корой С.М.

.