Справа № 620/238/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/238/19 Суддя першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі Відповідач, Міноборони України), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Третя особа, Чернігівський ОВК), про:

- визнання неправомірною бездіяльності Відповідача щодо порушення строків розгляду заяви Позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975;

- визнання неправомірним та скасування рішення Відповідача від 28.12.2018 року № 134, виражене у формі протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови Позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язання Відповідача призначити та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням останньому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до та у розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року позов задоволено частково:

- визнано неправомірним та скасовано рішення Міноборони України від 28.12.2018 року № 134, вираженого у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- зобов`язано Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до та у розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ІІІ групу інвалідності встановлено Позивачу 05.11.2013 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативні приписи, які були чинними в указаний період, а відтак останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд виходив з того, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 року шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міноборони України розглянуто по суті питання, викладене у заяві останнього від 07.07.2016 року, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про допущення Відповідачем бездіяльності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. При цьому наголошує на втручанні суду у дискреційні повноваження Міноборони України, покладаючи на нього обов`язок прийняти конкретно визначене рішення. Зазначає про неврахування судом, що дія Порядку №975 поширюється виключно на осіб, яким первинно встановлена інвалідність після 01.01.2014 року. Наголошує, що судом залишено поза увагою ненадання Позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Після усунення визначених в ухвалі від 13.05.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.07.2019 року, яке у подальшому було відкладено на 17.07.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суд першої інстанції скасувати в частині, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач проходив строкову військову службу та звільнений у запас 19.08.1985 року, є учасником бойових дій у Демократичній Республіці Афганістан у період з 30.11.1984 року по 19.08.1985 року, що підтверджується копією довідки Чернігівського ОВК від 23.08.2012 року №4/759 (а.с. 21), складеної на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с. 17-20).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0111875 від 05.11.2013 року ОСОБА_1 з 05.11.2013 року по 01.12.2015 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням і захворюванням, пов`язаним з участю у бойових діях (а.с. 26).

Зі змісту витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.10.2012 року №2091 вбачається, що поранення і захворювання «Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» (а.с. 52). Крім того, згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 18.09.2012 року №1009/Ж описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які могли бути спричинені в період проходження військової служби в Республіці Афганістан в 1985 році (а.с. 24).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВА №018566 від 01.12.2015 року ОСОБА_1 з 01.12.2015 року встановлено безтерміново ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням і захворюванням, пов`язаним з участю у бойових діях (а.с. 26).

Крім того, матеріали справи свідчать, що 02.12.2015 року Позивач отримав посвідчення інваліда війни ІІІ групи серії НОМЕР_2 (а.с. 23).

Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та відповідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності (а.с. 28), які в подальшому 11.07.2016 року були направлені на адресу Чернігівського ОВК (а.с. 29) та 13.07.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав вказані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с. 30).

Згідно витягу з протоколу від 19.08.2016 року № 72 комісія, розглянувши документи Позивача, прийшла до висновку про необхідність їх направлення на доопрацювання, оскільки у наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби (а.с. 31), про що листом від 31.08.2016 року № 5/3461с повідомлено Позивача (а.с. 32).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 року у справі №750/5567/17, залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.121.2017 року, позов ОСОБА_1 до Міноборони України та Чернігівського ОВК задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Міноборони України щодо повернення заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії;

- скасовано протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 року № 72 в частині непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та повернення документів на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 направити на адресу Міноборони України заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 33-39).

Судом першої інстанції поряд з іншим встановлено, що 02.01.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання рішення суду у справі №750/5567/17 надіслано документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міноборони України щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги за рішенням суду (а.с. 40)

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за наслідками розгляду поданих документів 26.01.2018 року прийнято оформлене протоколом засідання комісії № 9 рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 41), про що листом Чернігівського ОВК від 01.02.2018 року № 5/402с повідомлено Позивача (а.с. 42).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 року у справі №825/811/18 позов ОСОБА_1 до Міноборони України задоволено повністю:

- визнано неправомірним рішення Міноборони України, виражене у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 року № 9 в частині відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- скасовано протокол засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 року № 9 в частині відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

- зобов`язано Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 року апеляційну скаргу Міноборони України задоволено частково:

- рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 року скасовано;

- прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково;

- визнано неправомірним рішення Міноборони України, викладене у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 року № 9, в частині відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- скасовано рішення, оформлене протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 року № 9, в частині відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язано Міноборони України розглянути питання щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 05.11.2013 року, відповідно до ст. 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

У задоволенні іншої частини позовних відмовлено (а.с. 43-45).

Матеріали справи, як встановлено судом першої інстанції, також свідчать, що 07.08.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання рішення суду надіслано документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міноборони України щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги за рішенням суду (а.с. 46).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум були розглянуті подані Позивачем документи та 28.12.2018 року прийнято оформлене протоколом засідання комісії № 134 рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки, по-перше, інвалідність останньому встановлена понад 3-місячний термін, а також заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (а.с. 50), про що листом від 09.01.2019 року № 5/86с повідомлено Позивача (а.с. 51).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 17, 46 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 16 , 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, яка була чинною на момент звернення за отриманням допомоги липень 2016 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону у редакції, що діяла у липні 2016 року, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, на час подання ОСОБА_1 заяви про виплату одноразової грошової допомоги чинним законодавством було закріплено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення Позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03.11.2006 року, яка діяла з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 (далі - Порядок №499).

Так, відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 16 Закону у редакції, чинній на момент встановлення ОСОБА_1 інвалідності у 2013 році, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

У постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17 Верховний Суд підкреслив, що важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм ст. 16 Закону у редакції, чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

За правилами ч. 4 ст. 2 вказаного Закону у редакції до 01.01.2014 року існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

За наслідками системного аналізу наведених вище норм Верховний Суд у згаданій постанові прийшов до висновку, що саме частина 6 статті 16 Закону є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено й у Порядку №499, відповідно до пп. 4 п. 2 якого військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 21.08.2018 року у справі № 807/1372/16, судова колегія приходить до висновку, що частиною 6 статті 16 Закону у редакції, яка була чинна на момент первинного встановлення Позивачу інвалідності ІІІ групи у 2013 році, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Відтак, оскільки Позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через вісімнадцять років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону у ОСОБА_1 відсутнє, що було правильно обґрунтовано Департаментом фінансів Міноборони України, однак помилково не враховано судом першої інстанції.

При цьому, на переконання судової колегії, Чернігівським окружним адміністративним судом не було враховано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 року у справі №825/811/18, якою Міноборони України було зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_1 саме згідно правил ст. 16 Закону та положень Порядку №499, а не Порядку №975. Відтак, судом було залишено поза увагою рішення суду, яке набрало законної сили, та яким визначено нормативний акт, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

У контексті наведеного судова колегія вважає безпідставним посилання Апелянта на недотримання Позивачем вимог п. 11 Порядку №975 в частині неподання заявником уповноваженому органу копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), оскільки, як було встановлено вище, приписи Порядку №975 до спірних правовідносин не застосовуються.

Водночас, помилковість посилання Міноборони України в оскаржуваному рішення на приписи Порядку №975 не впливають на висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, як було підкреслено вище, Позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через вісімнадцять років після звільнення зі строкової військової служби, а тому право на її за статтею 16 Закону у ОСОБА_1 відсутнє.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що встановлення Позивачу інвалідності відбулося більш ніж через вісімнадцять років з моменту звільнення його зі строкової військової служби та у період дії Закону у редакції до 01.01.2014 року, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Черкаського окружного адміністративного суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у відповідній частині та ухвалити у ній нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк
Судді О.В. Епель
О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 17» липня 2019 року.