Справа № 140/732/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/732/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю представника позивача Косендюка Я .А. ,

представника відповідача Решетника О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» (далі - позивач, ТОВ «Верба-ВВ») звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.02.2019, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму у розмірі 864081,25 грн., з яких за податковими зобов`язаннями на суму у розмірі 691265,00 грн., а також за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму у розмірі 172816,25 грн.

Ухвалою судді від 22.03.2019 провадження у справі було відкрито та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.04.2019 було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача фізичної особи-підприємця Мороза Д.А.

Ухвалою суду від 14.05.2019 було задоволено клопотання про продовження строку проведення підготовчого провадження, оскільки опрацювання значного обсягу додаткових доказів наданих представником позивача безпосередньо в судовому засіданні потребує часу, також потребує часу написання заперечення на відповідь на відзив з врахуванням наданих додаткових доказів та продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів - до 20.06.2019.

Протокольною ухвалою суду від 18.06.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

04.02.2019 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму у розмірі 864081,25 грн., з яких за податковими зобов`язаннями на суму у розмірі 691265,00 грн., а також за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму у розмірі 172816,25 грн.

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач керувався обставинами встановленими актом від 21.09.2018 року № 20630/14-01/39231747 документальної планової виїзної перевірки, яким встановлено, що операції з придбання робіт (послуг) ТОВ «Верба-ВВ» від ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 3840354 грн., в тому числі за II кв. 2017 року на 202527 грн., за III кв. 2017 року на 686717 грн., за IV кв. 2017 року на 894449 грн., за І кв. 2018 на 377819 грн. та за II кв. 2018 року на 1678843 грн. перевіркою визнані, як такі, що містять ознаки нереальності, а тому позивач не мав права відображати такі операції, як операції з придбання послуг у складі витрат.

Вважає дане рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, протиправним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку, виходячи з наступного.

Приписами чинного законодавства України, визначено, здійснення господарської операції, як дії чи події, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, повинні бути підтверджені не інакше як первинними документами.

Факт господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_2 підтверджується належним чином оформленими первинними документами, на підставі та відповідно до вимог законодавство позивачем було відображено такі операції в бухгалтерському обліку.

Актом перевірки №20630/14-01/39231747 будь-яких порушень бухгалтерських стандартів податкового обліку чи не відповідності вимогам законодавства первинних документів встановлено не було.

Крім цього, протиправність оскаржуваного рішення відповідача підтверджується також висновком судового експерта №1041/24701 від 08.02.2019 за результатами судово-економічної експертизи проведеної за запитом позивача.

Таким чином вищезазначеними доказами в сукупності підтверджуються, що господарські операції з надання послуг по переробці давальницької сировини, надані позивачу ФОП ОСОБА_2 , викликали зміни в структурі активів та зобов`язань, і вплинули на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів обох контрагентів. Що, в свою чергу, підтверджує реальність таких операцій та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача.

08.04.2019 відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач з позовом не погоджується, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивачем під час перевірки не було надано належних первинних документів, які підтверджують приймання, використання сировини, допоміжних матеріалів, виготовлення готової продукції, що унеможливлює встановлення суті та обсягів господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з податковою звітністю за формою №1 ДФ, яка подається до органів ДФС, ФОП ОСОБА_2 не має достатньої кількості працівників, а саме: з ІІ кварталу 2017 року по І квартал 2018 року у підприємця були відсутні наймані працівники, в ІІ кварталі 2018 року в підприємця числиться один найманий працівник.

Також згідно з відкритих джерел та інформації, яка є в наявності в органах ДФС, встановлено, що на балансі ФОП ОСОБА_2 транспорті засоби не значаться.

Виходячи з вищевикладеного встановлено неможливість фактичного надання послуг ФОП ОСОБА_2 наявним трудовим і матеріальним ресурсом, виходячи з їх специфіки та задекларованого обсягу наданих послуг.

Одним з основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, є превалювання сутності над формою, тобто облік операцій відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Наслідки в бухгалтерському та податковому обліку податковому обліку створюють лише реально, вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Виходячи з вищевикладеного, операції з придбання робіт (послуг) позивачем від ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 3840354 грн перевіркою визнані, як такі, що містять ознаки нереальності, то, відповідно платник податків не мав права відображати такі операції, як операції з придбання послуг у складі витрат.

Позивачем було надано суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечуються доводи викладені у відзиві з тих підстав, що перевіряючим було надані всі первинні документи, що підтверджують здійснення спірних господарських операцій.

Також позивач звертає увагу суду, що наявність чи відсутність окремих документів, а так само у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, при цьому позивач посилається на постанову Верховного Суду від 18.02.2018.

Крім того, позивач наголошує, що у матеріалах справи відсутні будь-які технічні висновки щодо неспроможності ФОП ОСОБА_2 виконати взяті на себе зобов`язання по наданні послуг позивачу. При цьому позивач наголошує, що обов`язок доказування лежить саме на відповідачеві, однак всі доводи останнього посилання ґрунтуються виключно на припущеннях.

В судовому засіданні учасники справи підтвердили свої позиції посилаючись на доводи викладені ними у заявах по суті справи.

Крім зазначеного представником позивача було заявлено клопотання про стягнення з відповідача вартості судово-економічної експертизи проведеної за запитом позивача в сумі 60000 грн.

Представник відповідача заперечив проти заявленого клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що вказана експертиза була зроблена за межами розгляду даної справи, а саме була використана під час розгляду справ про притягнення посадових осіб позивача до адміністративної відповідальності за порушення податкового законодавства, а відтак суд не повинен брати висновки експерта до уваги. Також звертає увагу суду, що висновок експерта стосується десяти контрагентів позивача, а тому розмір судових витрат, про стягнення якого просить позивач є завищеним.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

В період з 28.08.2018 по 14.09.2019 працівниками ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Верба-ВВ», за результатами, якої було складено акт від 21.09.2018 року № 20630/14-01/39231747.

Відповідно до висновків викладених у вказаному акті відповідачем 19.10.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення № та № .

Позивачем оскаржено такі податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подання відповідної скарги до ДФС України. За наслідками розгляду скарги ДФС України 08.01.2019 року прийняла рішення №577/8/99-99-11-04-01-25.

Вказаним рішенням ДФС України було скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача № та № від 19.10.2018 в частині встановлених перевіркою порушень по операціях з придбання послуг (робіт, товарів) у ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 ФОП ОСОБА_11 і у відповідній частині штрафні санкції, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - частково задоволено.

3 урахуванням рішення ДФС України податкові повідомлення-рішення відповідача були залишені без змін лише в частині операцій позивача з ФОП ОСОБА_2

04.02.2019 року ГУ ДФС у Волинській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню). У зв`язку з чим позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму у розмірі 864081, 25 грн., з яких за податковими зобов`язаннями на суму у розмірі 691265 ,00 грн., а також за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму у розмірі 172816, 25 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки від 21.09.2018 року № 20630/14-01/39231747, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків контролюючого органу.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту14.1.36 пункту14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави зробити висновок, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, зокрема при формуванні витрат, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону №996 та Наказу № 88.

Із змісту статті 9 Закону №996 також вбачається, що первинні документи обов`язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Так, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В ході судового розгляду встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №17/04/13/17 від 13.04.2017 року.

Відповідно до положень вказаного договору його предметом є надання виконавцем за плату послуг по виготовленню заготівок для європіддонів з сировини замовника; виконавець бере на себе зобов`язання виготовити по завданню замовника заготовки для європіддонів на власних виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців; замовник зобов`язується приймати готову продукцію та сплачувати виконавцю вартість виконаних робіт по виготовленню готової продукції; загальна вартість цього договору не регламентується і складається з сум актів виконаних робіт; вартість послуг виконавця є винагорода, яка нараховується на підставі актів приймання-передачі послуг виконавця; умовою для визначення та нарахування винагороди є факт надання послуг виконавцем у відповідності з цим договором.

Крім того, договором визначено порядок передачі сировини та готової продукції та порядок документального супроводження всіх операцій по договору; коефіцієнти витрат сировини на 1 м3 готової продукції; норми виходу отриманих відходів при розпилі деревини в залежності від виду сировини та готової продукції; порядок зберігання виготовленої готової продукції.

Додатком №1 до договору сторонами затверджено кошторис витрат на виготовлення готової продукції виходячи з вартості виготовлення 1 м3.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано перевіряючим під час перевірки і в подальшому суду акти наданих послуг від 30.04.2017 №01; від 31.05.2017 №02; від 30.06.2017 №03; від 31.07.2017 №05; від 31.08.2017 №07; від 30.09.2017 №09; від 31.10.2017 №11; від 30.11.2017 №13; від 31.12.2017 №15; від 31.01.2018 №1; від 28.02.2018 №2; від 31.03.2018 №74; від 30.04.2018 №61; від 31.05.2018 №80; від 30.06.2018 №81. Всього на загальну суму 3840354,32 грн.

Крім того, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 були надані:

· акти списання поставленої сировини та про виконання робіт до договору від 13.04.2017 №17/04/13/17: від 30.04.2017 б/н; від 31.05.2017 б/н; від 30.06.2017 б/н; від 31.07.2017 б/н; від 31.08.2017 б/н; від 30.09.2017 б/н; від 31.10.2017 б/н; від 30.11.2017 б/н; від 31.12.2017 б/н; від 31.01.2018 б/н; від 28.02.2018 б/н; від 31.03.2018 б/н; від 30.04.2018 б/н; від 31.05.2018 б/н; від 30.06.2018 б/н.

· товарно-транспортні накладні до договору від 13.04.2017 №17/04/13/17 за період 01.04.2017 30.06.2018;

· звіти виробництва ФОП ОСОБА_2 для позивача до договору від 13.04.2017№17/04/13/17;

· облікові регістри бухгалтерського обліку щодо відображення господарських операцій в обліку позивача: обороти рахунку 206 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ОСОБА_2 ; аналіз рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ОСОБА_2 за договором «Договір про давальницьку переробку»; картка рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018 по контрагенту ОСОБА_2 за договором «Договір про давальницьку переробку»; обороти по рахунку 631 за період квітень 2017 - червень 2018, виведені дані бухгалтерського обліку по контрагенту ОСОБА_2 .

Крім того, позивачем надано копію технічного паспорту автомобіля ЗІЛ 131 (самоскид), що належить ФОП ОСОБА_2 та копії податкової звітності останнього за відповідний період з квитанціями про отримання податковим органом, що підтверджує декларування ФОП ОСОБА_2 податкових зобов`язань.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами та встановленні судом на підставі пояснень представників та наявних в матеріалах справи письмових доказів, зокрема, копій первинних документів та акту від 21.09.2018 року № 20630/14-01/39231747 документальної планової виїзної перевірки, що став підставою для винесення оскаржуваного повідомлення рішення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем та дослідженні в судовому засіданні докази, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, підтверджують відповідність суті укладених позивачем правочинів змісту фактичних господарських операцій, а також фактичний рух активів та зміни у власному капіталі і податкових зобов`язаннях позивача у зв`язку з його господарською діяльністю, що в свою чергу свідчить про правильність відображення позивачем господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 в бухгалтерському обліку у складі витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Щодо посилань податкового органу на те, що у ФОП ОСОБА_2 відсутні основні засоби, суд зазначає, що Верховним Судом по справі №К/990/4256/17 від 27.02.2018 зроблено висновок, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Також, суд зазначає, що відсутність у контрагентів позивача достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення будь-якого виду діяльності не є підставою для визнання господарської операції нереальною. Чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, складських та виробничих приміщень для виконання того чи іншого виду діяльності. При цьому суб`єкт господарювання може залучати необхідні трудові ресурси на підставі цивільно-правових договорів, на підтвердження чого позивачем було надано до суду належним чином засвідченні копії цивільно-правових договорів між ФОП ОСОБА_2 та фізичними особами про виконання робіт з обробки деревини та надання послуг з перевезення деревини за період вересень 2017 року - жовтень 2018 року, а також відповідних актів про приймання-передачу виконаних робіт/наданих послуг до вказаних договорів.

Також, суд вважає, що в даному випадку для висновків про нереальність господарських операції позивача з ФОП ОСОБА_2 є недостатнім перевірка виключно податкової інформації наявної в електронних базах контролюючого органу.

Суд зазначає, що у разі виникнення у контролюючого органу сумнівів щодо реальності господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , контролюючий орган мав право на проведення зустрічної звірки з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків.

Разом з тим, контролюючим органом зустрічна звірка не проводилась, документи по спірним операціям з боку ФОП ОСОБА_2 не досліджувались та не порівнювались з відображеними показниками позивача.

Крім вищезазначеного при вирішенні даного спору судом взято до уваги наданий позивачем Висновок експерта №10441/24701 від 08.02.2019 за результатами судово-економічної експертизи зробленої за запитом позивача, яким підтверджено правильність та достовірність документального відображення господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_2 в бухгалтерському обліку позивача, а також відповідність такого відображення вимогам чинного законодавства України, що регламентує спірні правовідносини.

При цьому суд вважає нікчемними доводи відповідача, що вказаний висновок експерта не може братись судом до уваги, оскільки він складений за межами судового розгляду даної справи з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Нормами параграфу 6 глави п`ятої розділу І КАС України, встановлено вимоги до такого засобу доказування як висновок експерта. Однак, КАС України не містить вимоги до висновку експерта на які посилається відповідач, натомість наданий позивачем Висновок експерта №10441/24701 від 08.02.2019 в повній мірі відповідає вимогам закону та містить всі необхідні реквізити, в тому числі застереження, що висновок підготовлено для суду та про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ст. 24 Висновку).

Згідно зі статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97), суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Стосовно інших посилань наведених у відзиві, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи відповідача не спростовують вищевикладених судом висновків про безпідставність посилань відповідача на нереальність господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження законності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 04.02.2019, а відтак це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших належать витрати пов`язані проведенням експертиз.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь ТОВ «Верба-ВВ» необхідно стягнути судовий збір в сумі 12 961, 22 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення № 537 від 22.02.2019.

Щодо витрат позивача на проведення експертизи суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вартість судово-економічної експертизи в сумі 60 000, 00 грн. Вказану вартість проведення судово-економічної експертизи погоджено позивачем та експертною установою ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді» в додатковій угоді №1 від 12.12.2018 до договору про надання експертних та консультаційних послуг від 12.12.2018 №12-12/1801 та актом приймання-передачі послуг від 08.02.2019 до вказаного договору; фактична оплата позивачем проведення експертизи підтверджується платіжними дорученнями №4253 від 17.12.2018 та №319 від 07.02.2019.

Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача, що Висновок експерта №10441/24701 від 08.02.2019 стосується господарських операцій позивача з десятьма контрагентами, серед яких і правочини з ФОП ОСОБА_2 , що досліджувались в межах розгляду даної справи, а відтак сума судових витрат пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи заявлена позивачем до стягнення в розмірі 60 000, 00 грн. є неспівмірна з позовними вимогами у даній справі.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати позивача на проведення експертизи в сумі 6 000, 00 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь ТОВ «Верба-ВВ» необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем в загальній сумі 18 961, 22 грн.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 04 лютого 2019 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 17, ідентифікаційний код юридичної особи 39231747) судові витрати у розмірі 18 961 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривня 22 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення буде складено 13 липня 2019 року.