Справа № 640/22237/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 липня 2019 року м. Київ № 640/22237/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи клопотання представників відповідачів про закриття провадження у справі за позовом Комуністичної партії України до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

В проваджені Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа за позовом Комуністичної партії України до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про:

- визнання дій Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", які полягають у відмові у продовженні терміну дії свідоцтва №108216 (заявка №m 2008 04714), що викладена у листі від 12 вересня 2018 року №1922/2, - протиправними;

- визнання дій Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", які полягають в повідомленні про припинення дії свідоцтва №108216 (заявка №т 2008 04714), що викладено в повідомленні від 30 липня 2018 року за №28641/ПМ/18, - протиправними;

- зобов`язання відповідачів продовжити строк дії свідоцтва №108216 (заявка №m 2008 04714) від 13 березня 2008 року до 13 березня 2028 року про що внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Представником Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до суду подано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване підсудністю спору місцевому господарському суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В подальшому, представником Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" до суду також подано клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване необхідністю розгляду спору за правилами господарського судочинства.

Представником позивача подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, на думку, представника спір у даній справі має публічно-правовий характер та пов`язаний із здійсненнями суб`єктами владних повноважень владних управлінський функцій.

Суд, розглянув подані клопотання та при їх вирішенні виходив з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Так, предметом спору у даній справі, зокрема, є визнання протиправними дій щодо відмови у продовженні строку дії свідоцтва на знаки для товарів і послуг та зобов`язання продовжити такий строк. Тобто, спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з частиною першою статті 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 5 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" право власності на промисловий зразок засвідчується патентом, а право власності на знак - свідоцтвом.

Таким чином у справі, що розглядається, спір стосується захисту права власності на товарні знаки й промислові зразки та пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тобто цивільного права. У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг та отримання заявником відповідних свідоцтв і патентів, подальше оспорювання правомірності набуття таких прав на вказані об`єкти мають вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 червня 2018 року у справі №804/629/16.

В свою чергу, положеннями частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування.

Згідно з частиною першою розділу ХІ "Перехідні положення" Вищий суд з питань інтелектуальної власності починає свою роботу з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності. До початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, суті спору, суб`єктного складу спірних прававовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/18195/17, від 29 травня 2019 року у справі №826/15263/18.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що даний спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, то з огляду на склад учасників цього спору та предмет позову його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду.

З огляду на вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, відповідно до якої суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 5286 грн згідно квитанцій, наявних в матеріалах справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Пунктом п`ятим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 5286 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 238, 239, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Клопотання представників відповідачів задовольнити.

Провадження в адміністративній справі №640/22237/18 за позовом Комуністичної партії України до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності віднесено до юрисдикції відповідного місцевого господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак