Справа № 423/956/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №423/956/17

адміністративне провадження №К/9901/18364/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 423/956/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

про визнання неправомірними дій, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання до зарахування стажу роботи,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року (у складі головуючого судді Лисенко І.В.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

30 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, в якому, з урахуванням уточнення, просив суд:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах позивачу періоди роботи: з 04 жовтня 2001 року - 18 грудня 2005 року складачем шихти у Виробничому об`єднанні «Попаснянський склозавод», з 26 червня 2007 року - 10 січня 2012 року складачем шихти у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 11 вересня 2006 року - 25 червня 2007 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 19 грудня 2005 року - 31 березня 2006 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод»;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно статті 13 «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за віком з 20 жовтня 2016 року;

скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії згідно статті 13 «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за віком.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що у позивача наявний спеціальний стаж, який дає право на пенсію на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 18 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 423/956/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапу В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 423/956/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 20 жовтня 2016 року позивач звернувся до УПФ України у Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що визнано сторонами.

Рішенням УПФ України у Попаснянському районі Луганської області від 28 жовтня 2016 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

Рішення мотивоване тим, що позивач має загальний стаж роботи 30 років 28 днів, в тому числі на роботах за Списком № 2 - 03 роки 08 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зарахувати до пільгового стажу роботу на ВО «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод» немає можливості, оскільки позивачем не надано довідок про особливий характер роботи через відсутність даних у держархіві та відсутність підприємства за місцем реєстрації.

На час звернення до відповідача із заявою позивач, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 55 років, що підтверджується копією паспорту.

Відповідачем визнано, що загальний стаж роботи позивача складає 30 років 28 днів, тобто вік та загальний стаж роботи позивача відповідає вимогам пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем визнано стаж роботи позивача за Списком № 2 - 03 роки 8 місяців.

Предметом спору є незарахування відповідачем до спеціального стажу періоду роботи з 04 жовтня 2001 року - 18 грудня 2005 року складачем шихти у Виробничому об`єднанні «Попаснянський склозавод», з 26 червня 2007 року - 10 січня 2012 року складачем шихти у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 11 вересня 2006 року - 25 червня 2007 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 19 грудня 2005 року - 31 березня 2006 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод».

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах, так як не зазначено в повному обсязі характер виконуваної роботи, в яких умовах працювали особи, чи були вони зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на час звернення до відповідача із заявою позивач, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 55 років, що підтверджується копією паспорту, загальний стаж роботи позивача складає 30 років 28 днів, тобто вік та загальний стаж роботи позивача відповідає вимогам пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідачем визнано стаж роботи позивача за Списком № 2 - 03 роки 8 місяців.

Однак, спірним є стаж періоду роботи з 04 жовтня 2001 року - 18 грудня 2005 року складачем шихти у Виробничому об`єднанні «Попаснянський склозавод», з 26 червня 2007 року - 10 січня 2012 року складачем шихти у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 11 вересня 2006 року - 25 червня 2007 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод», з 19 грудня 2005 року - 31 березня 2006 року слюсарем-ремонтником у ТОВ «Попаснянський склозавод».

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абзацом 1 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем при зверненні до відповідача та суду надано трудову книжку, у якій наявні записи щодо його роботи, в тому числі з 04 жовтня 2001 року - 18 грудня 2005 року, 19 грудня 2005 року - 31 березня 2006 року - у ВО «Попаснянський склозавод», 11 вересня 2006 року - 25 червня 2007 року, 26 червня 2007 року - 10 січня 2012 року - у ТОВ «Попаснянський склозавод».

Відповідачем визнано, що посади складача шихти, слюсара-ремонтника скловиробництва віднесені до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Сторонами визнано, що документи ВО «Попаснянський склозавод», ТОВ «Попаснянський склозавод» відсутні у державному архіві Попаснянської райдержадміністрації, так як відповідачем неодноразово здійснювались відповідні запити; підприємство фактично не існує, за місцем реєстрації відсутнє. Це дійсно унеможливлює здійснення перевірки даних про роботу позивача архівними документами.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано відповідачем, записи у трудовій книжці позивача про роботу за цей період є повними та чіткими що підтверджує вказаний вище стаж його роботи, в тому числі спеціальний.

Окрім того, спеціальний стаж роботи позивача підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 за кодом підстави «ЗПЗ013Б1» за період роботи: 04 жовтня 2001 року - 18 грудня 2005 року, 19 грудня 2005 року - 31 березня 2006 року - у ВО «Попаснянський склозавод», 11 вересня 2006 року - 25 червня 2007 року, 26 червня 2007 року - 10 січня 2012 року - у ТОВ «Попаснянський склозавод».

При цьому слід зазначити, що код «ЗПЗ013Б1» означає, що підставою обліку спеціального стажу є пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Список № 2 (Додаток 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435).

Окрім того, зазначені у трудовій книжці факти щодо роботи позивача на склозаводі підтверджуються показами свідків.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на Попаснянському склозаводі. Позивач працював з 1997 року до закриття заводу, за виключенням незначних періодів, у складачем шихти, слюсарем-ремонтником у шкідливих умовах весь час. Прогулів, відпусток без збереження заробітної плати не мав. Йому (свідку) зараховано стаж роботи на склозаводі до пільгового стажу, він отримує пенсію.

Відповідно до витребуваного судом у відповідача розрахунку стажу ОСОБА_2 періоди роботи останнього на склозаводі зараховані до пільгового стажу за Списком № 1 та Списком № 2.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він знає позивача, так як разом працювали на Попаснянському склозаводі. Позивач працював складачем шихти, слюсарем-ремонтником до закриття заводу у грудні 2011 року, а він працював видувачем. Позивач працював у шкідливих умовах, прогулів, відпусток без збереження заробітної плати не мав. Йому (свідку) зараховано стаж роботи на склозаводі до пільгового стажу, він отримує пенсію.

Відповідно до витребуваного судом першої інстанції у відповідача розрахунку стажу ОСОБА_4 періоди роботи останнього на склозаводі зараховані до пільгового стажу за Списком № 1.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судами попередніх інстанцій, що за наявності записів у трудовій книжці, даних персоніфікованого обліку, враховуючи покази свідків, є доведеним наявність спеціального стажу позивача за спірний період.

Таким чином, з урахуванням визнаного відповідачем спеціального стажу, судами вірно встановлено, що станом на 20 жовтня 2016 року спеціальний стаж позивача складає 13 років 05 місяців 24 дні, який дає право на пенсію на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій задовольняючи позов дійшли правильних висновків, що у позивача наявний спеціальний стаж, який дає право на пенсію на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 29 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа