Справа № 826/6402/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 826/6402/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Добрянської Я.І., суддів Федорчука А.Б., Кузьменка В.А. розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
третя особаМіністерство юстиції України
провизнання частково незаконним наказу МВС №1395,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України третя особа Міністерство юстиції України в якому просила: пункт чотири розділу I загальні положення, пункти один та два розділу II Оформлення протоколів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, пункти один та два розділу III Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада за № 1395 визнати нечинними.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок прийняття оскаржуваних положень Інструкції звужуються права і обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що на думку позивача створює підстави для скасування таких положень.

Відповідачем письмові заперечення чи відзив на адміністративний позов не подано.

Третьою особою надано письмові пояснення в яких зазначає, що відповідно до висновку про державну реєстрацію нормативно-правового акта, наказ № 1395 відповідає вимогам законодавства, зокрема КУпАП, ЗУ "Про Національну поліцію", а відтак державна реєстрація Інструкції проведена у передбаченому законодавством порядку, з огляду на що визнання нечинними оскаржуваних положень Інструкції відсутні підстави.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_1 категорії В (яка діє з 23.03.2007р.) виданого Миколаївським МРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Київській області. (а.с. 6 на звороті)

Позивач вважаючи, що змінений Інструкцією порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення, який на її думку звужує права і обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути застосований відносно неї, звернулась до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

02.07.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015. Відповідно до п. 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону з 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Закон України "Про Національну поліцію" N 580-VIII від 02.07.2015 визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст.ст. 1 та 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ, та не входить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Національну поліцію», Міністр внутрішніх справ України забезпечує нормативно-правове регулювання діяльності поліції, погоджує та подає на розгляд Кабінету Міністрів України розроблені поліцією та Міністерством внутрішніх справ України проекти законів, актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності поліції.

Згідно з положенням Про Міністерство внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2015 року № 877, Міністр в процесі своєї діяльності видає накази та розпорядження.

Отже, Міністр внутрішніх справ наділений правом видавати нормативно - правові акти, що регламентують діяльність поліції шляхом видання наказів.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 1, 2 Розділу II Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:

1) письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності;

2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання;

3) акт огляду на стан сп`яніння у разі проведення огляду на стан сп`яніння;

4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис, який засвідчується підписами двох свідків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу III Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В той же час, ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 276 КУпАП визначає, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Водночас, ч. 4 ст. 276 КУпАП визначає, що справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. (ч. 6 )

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

За статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (зокрема, ч. 1, 2 і 3 ст. 122).

Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів" затверджено Порядок подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації (далі - наказ № 34/5).

Пунктом 1.4 наказу № 34/5 інструкція - акт, який детально визначає зміст і методику правового регулювання у певній сфері суспільних відносин.

Тобто, оскаржувана позивачем Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху прийнята Міністерством внутрішніх справ України на виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто спрямована на нормативне врегулювання діяльності поліцейських під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інструкція це - правовий акт, створюваний органами управління для встановлення правил, що регулюють організаційні, науково-технічні, технологічні, фінансові та інші спеціальні сторони діяльності установ, підприємств, окремих їх підрозділів та служб, а також посадових осіб або громадян. Вона належить до категорії організаційних документів, що видаються міністерствами, установами, є нормативним актом, регламентуючим різні питання.

Таким чином, інструкція визначає лише процедуру та порядок, а Кодекс України про адміністративне правопорушення, в свою чергу, передбачає норму права, а тому з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані пункти Інструкції прийняті на виконання вимог КУпАП.

Вищевикладене узгоджується з паровою позицією Київського апеляційного адміністративного суду викладеною в ухвалі від26.10.2017р. у справі № 826/7231/16.

Більше того, суд повторно наголошує, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, визначено статтею 264 КАС України.

Так, у частині другій вказаної статті зазначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Таким чином, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень чи акта індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.

Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень не породжує у такої особи і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 3 лютого 2015 року у справі № 21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі №П/800/589/16.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що є водієм, а відтак оскаржувані положення Інструкції можуть бути застосовані відносно неї, що стало підставою для звернення до суду.

Однак, суд наголошує на тому, що навіть у випадку, коли акт підлягає оскарженню у випадку оскарження суб`єктом щодо якого може бути застосований цей акт, насліки для позивача у вигляді порушення його прав, свобод та законних інтересів внаслідок чинності такого акта або окремих його положень мають бути "неминучими", а не "можливими", тобто такими, що можуть і не настати.

З огляду на вищевикладене, вищезазначені доводи позивача колегія суддів вважає помилковими.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук