Справа № 280/373/19
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року (о 14 год. 55 хв.)Справа № 280/373/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Єренка Д.В.,

представника відповідача Гончаренка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Дом»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Дом» (далі - ПСП «Дом», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 16.01.2019 та № від 17.01.2019.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що зняття податкового кредиту проведено на підставах, які не відповідають нормам діючого законодавства, а саме: на припущеннях перевіряючих про нереальність виконання по відповідним договорам господарських операцій. Вказує, що придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів пов`язано з проведенням капітального ремонту зерносховища та критого току, що підтверджено документально факт виконання, наявність всіх необхідних будівельних ліцензій, будівельних документів форми КБ-1, КБ-2, журналів тощо і не спростовується перевіряючими, при цьому, роботи проведено з матеріалу позивача і він наданий по відповідним документам - накладним на внутрішнє переміщення, отримані представником виконавця, використані, проведені в бухгалтерському обліку і зауважень до цих документів з боку перевіряючих при їх огляді в ході перевірки не надано та не відображено а Акті. Звертає увагу суду на те, що в Акті перевірки та в наданій в ньому інформації щодо походження та подальшого ланцюга реалізації Дискової Борони UFO директором умисно була спотворена інформація, адже відповідно до наданих документів чітко відслідковується ланцюг походження та придбання борони ТОВ «Компанія Плазма» у ТОВ «Інтертехінвест» та подальшої її реалізації ТОВ «Компанія Плазма» на адресу ПСП «Дом». Зауважує, що всі господарські операції з ТОВ «АФ Сегмент» та ТОВ «Компанія Плазма» були реальними, проведені на підставі договорів та належних первинно-бухгалтерських документів. Постачання забезпечено документально відповідними формами КБ по капремонту з ТОВ «АФ Сегмент» та видатковою накладною та ТТН з ТОВ «Компанія «Плазма». Всі податкові накладні від контрагентів зареєстровано в ЄРПН, про що має місце посилання в самому Акті. Наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України на момент здійснення господарських операцій ПСП «Дом» з придбання Дискової борони у листопаді-грудні 2016 року у ТОВ «Компані «Плазма» обов`язковість вказання коду УКТ ЗЕТ було лише для товарів підакцизного характеру, до яких придбаний товар відповідно до вимог ст. 215 Податкового кодексу України не відноситься, і лише починаючи з липня 2017 року дане позначення мало б суттєве значення для даного виду товару під час реєстрації податкової накладної. Також зазначає, що податкові накладні надавались ТОВ «Компані «Плазма» з урахуванням першої події - попередньої оплати з наступною поставкою в грудні 2016 року. З Акту перевірки вбачається, що єдиною підставою, що призвела до заниження суми податкових зобов`язань ПСП «Дом» з податку на додану вартість є підозра у здійсненні ТОВ «АФ Сегмент» та ТОВ «Компані «Плазма» злочинів, передбачених ст. 212 та 205 КК України посилаючись на таке, що не знайшло свого логічного завершення за відсутності доказів, кримінального провадження, без будь-яких наявних доказів та за відсутності будь-якого вироку суду, який би набрав законної сили. Вважає, що окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності будь-якого вироку суду, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатись доказом, на який податковий орган вправі посилатись в обґрунтування безтоварності операції, оскільки на теперішній час діє задекларований вітчизняними судами принцип індивідуальної відповідальності платника податків, який повинен дотримуватись перевірючими. На момент вчинення позивачем господарських операцій із вищезазначеними суб`єктами господарювання вони були зареєстровані, як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відомості про цих контрагентів містяться в Єдиному державному реєстрі. Беручи до уваги вищенаведене, висновки податкового органу про нереальність вчинення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами є протиправними, у зв`язку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою судді від 30.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 12 лютого 2019 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

12 лютого 2019 року підготовче засідання відкладене на 14 березня 2019 року.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив (вх. від 14.03.2019 №10164), у якому пояснює, що перевіркою ПСП «Дом» встановлені порушення в частині безпідставного включення до складу податкового кредиту суми ПДВ по оформленим договорам та первинним документам від імені ТОВ «АФ Сегмент» та ТОВ «Компані «Плазма», що призвело заниження суми податкових зобов`язань по податку на додану вартість на загальну суму 1 216 300,00 грн., в т.ч. грудень 2016 року - 822 414,00 грн., березень 2017 року - 359 783,00 грн., липень 2017 року -34 103,00 грн. Вказує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним складу податкового кредиту та валових витрат, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах, тому господарська операція, яка не відбулась не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах. Отже, на думку відповідача, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податків на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарської операції з придбання послуг (товару, робіт), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Платник податків повинен довести факт придбання послуг з метою виконання операцій, які є об`єктом оподаткування ПДВ, а також надати належним чином оформлені первинні документи на купівлю та податкові накладні. Вважає, що надані до перевірки ПСП «Дом» оформлені первинні бухгалтерські документи щодо здійснення господарських операцій з ТОВ «АФ Сегмент» та ТОВ «Компані «Плазма» не підтверджують реальність здійснення господарських операцій та не спричинили реального настання юридичних наслідків. Крім того, звертає увагу суду, що перевіркою встановлено також порушення позивачем пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме підприємством несвоєчасно перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб під час виплати оподаткованого доходу у вигляді орендної плати за паї у сумі 16 862,44 грн., а саме: липень 2017 року - 7 873,81 грн., серпень 2017 року - 8 988,63 грн. При цьому, розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визнається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених ст. 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень (ненарахування, неутримання та/або неспалата податків) протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

14 березня 2019 року вирішено продовжити строк підготовчого провадження та відкласти підготовне засідання на 11 квітня 2019 року.

Згідно із ухвалою від 11.04.2019 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 20 травня 2019 року.

Судом 20 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 19 червня 2019 року.

19 червня 2019 року провадження у справі поновлене.

У той самий день, у судовому засіданні оголошена перерва до 20 червня 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ПСП «Дом» зареєстроване юридичною особою 14.12.1999, видами діяльності позивача є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 01.64 Оброблення насіння для відтворення, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчать дані Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі направлень від 19.11.2018 №2750, №2751 та наказу від 08.11.2018 №3756 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена документальна планова виїзна перевірка ПСП «Дом» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, за результатами якої складений відповідний акт від 14.12.2018 №777/08-01-14-14/30072226.

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог, зокрема:

пп. 14.1.36, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов`язань по податку на додану вартість на загальну суму 1 216 300,00 грн., в тому числі: грудень 2016 року - 822 414,00 грн., березень 2017 року - 359 783,00 грн., липень 2017 року - 34 103,00 грн.;

пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: підприємством несвоєчасно перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб під час виплати оподаткованого доходу у вигляді орендної плати за паї у сумі 16 862,44 грн., а саме: липень 2017 року - 7 873,81 грн., серпень 2017 року - 8 988,63 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем до відповідача подано письмові заперечення, проте листом-відповіддю від 15.01.2019 № 1745/10/08-01-14-17-08 висновки акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області залишені без змін.

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» № від 16.01.2019, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 1 520 375,00 грн., в тому числі: за основним платежем 1 216 300,00 грн. та за штрафними санкціями - 304 075,00 грн.;

форми «Д» №6 від 17.01.2019, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на 6 474,15 грн., в тому числі: за штрафними санкціями 6 462,77 грн. та сума пені - 11,38 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом 185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

За пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, наявність належним чином оформлених первинних документів, зокрема, податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з`ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; - установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. В обов`язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про неможливість встановити повний зміст та обсяг господарської операції з контрагентом позивача, відсутність ділової мети у діях платника податку тощо.

Матеріалами справи встановлено, що між ПСП «Дом» та ТОВ «Компані «Плазма» укладено договір поставки № ДГ2592 від 10.10.2016 щодо купівлі сільськогосподарської техніки, кількість, ціни на яку визначаються в специфікаціях, що укладаються в рамках цього Договору та є його невід`ємною частиною. В підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано до матеріалів справи: Договір №ДГ2592 від 10.10.2016, Акт приймання-передачі товару (подвійний коток, борона дискова) від 13.12.2016 - даний акт є фактом гарантійного обслуговування згідно з п. 3.2 Договору поставки, видаткову накладну №3168 від 13.12.2016 на суму 5 104 000,00 грн., товарно-транспортну накладну №1312/1 від 13.12.2016, платіжне доручення №907 від 11.10.2016 на суму 1 300 000,00 грн., податкову накладну від 11.10.2016 №37 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 24.10.2016), платіжне доручення №1033 від 25.11.2016 на суму 300 000,00 грн., податкову накладну від 25.11.2016 №182 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 02.12.2016), платіжне доручення №1049 від 29.11.2016 на суму 1 204 000,00 грн., податкову накладну від 29.11.2016 №183 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 02.12.2016), платіжне доручення №1059 від 30.11.2016 на суму 1 300 000,00 грн., податкову накладну від 30.11.2016 №225(з доказами її реєстрації в ЄРПН 07.12.2016), платіжне доручення №1066 від 01.12.2016 на суму 1 000 000,00 грн., податкову накладну від 01.12.2016 №2 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 07.12.2016) тощо.

Між ПСП «Дом» та ТОВ «АФ Сегмент» укладено договір №ДГ/0012/06032017/102 від 06.03.2017 щодо виконання роботи, передбачених п. 2.1 Договору, перелік видів та їх вартість визначено у Додатках №1, №2 та №3 до даного Договору, які є його невід`ємною частиною. В підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано до матеріалів справи: №ДГ/0012/06032017/102 від 06.03.2017, Додаток №1-3 до Договору, Документальні довідки про вартість виконаних робіт форма №КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт з реконструкції нежитлової споруди, Відомості ресурсів (замовника) до акту приймання виконаних будівельних робіт, акт прийому-передачі матеріалів за період з 06.03.2017 по 31.03.2017, звіти про використання матеріалів під час будівництва, загальні журнали робіт №1, №2, ліцензія ТОВ «АФ Сегмент» з провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорії складності, строк дії з 26.12.2016 по 26.12.2019, платіжне доручення №83 від 06.03.2017 на суму 993 800,00 грн., податкова накладна від 06.03.2017 №1 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 11.04.2017), платіжне доручення №92 від 09.03.2017 на суму 1 200 000,00 грн., податкова накладна від 09.03.2017 №1 (з доказами її реєстрації в ЄРПН 11.04.2017), лист директора ТОВ «АФ Сегмент» щодо підтвердження реальності господарських операцій щодо надання послуг з реконструкції нежитлових споруд «Зерновий склад» та «Критий тік» тощо.

Суд зауважує, що всі первинні документи (Договори, видаткові накладні, ТТН, розрахункові документи, банківські виписки, тощо) були надані до перевірки та відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» стосовно їх змісту. Всі зазначені документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України, відтак, належно підтверджують здійснення господарської операції.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківські рахунки контрагентів та засвідчують факт виконання позивачем зобов`язань по оплаті вартості товарів, робіт (послуг) за переліченими вище правочинами.

Відтак, позивачем надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання товарів та послуг, які відповідають основному виду її господарської діяльності, та замовлені з метою виконання власних договірних зобов`язань.

Впродовж судового розгляду контролюючим органом не заперечується відповідність наданих позивачем первинних документів вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а виписаних контрагентами податкових накладних приписам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи. Вказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 201.1, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

До того ж, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Щодо посилань в Акті перевірки на відсутність реальної можливості здійснення поставок товару (виконання робіт) через відсутність у контрагентів майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, що було встановлено з наданої податкової інформації, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Суд звертає увагу відповідача, що Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанова від 19 березня 2019 року, справа №810/302/15 адміністративне провадження №К/9901/19359/18), де ВС дійшов висновку про те, що відповідальність за порушення податкового законодавства має нести лише той платник податку, який допустив порушення, а компетентні органи не вправі розповсюджувати негативні наслідки діяльності такого платника податку на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Ненадання відповідачем належних доказів нікчемності спірних правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом, тобто, доказів того, що правочини, які мали місце у цих відносинах були спрямовані на незаконне заволодіння майном держави, якими можуть бути виключно вироки суду стосовно посадових осіб, які брали в них участь, у яких встановлено відповідні обставини, унеможливлює прийняття доводи податкового органу у цій частині.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Відповідачем, у свою чергу, не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ПСП «Дом» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Отже, доводи відповідача стосовно нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договорів, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності позивачем, суд дійшов висновку щодо реальності вчинених правочинів з контрагентом.

Щодо наявності кримінальних проваджень, відповідачем проігноровано, що позивач не може нести відповідальність за дії контрагента при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід`ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності, тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Окрім того, позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Ці обставини вироком суду або постановою слідчого у кримінальній справі не були встановлені, а лише, як зазначено у Акті перевірки, витікають із отриманої податкової інформації щодо контрагентів позивача та його вже контрагентів.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.01.2019 про збільшення позивачу розміру грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на суму 1 520 375,00 грн.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.01.2019 суд виходить з наступного.

Для визначення правомірності винесення відповідачем оскаржуваного рішення та застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату податку з доходів фізичних осіб, 14 березня 2019 року представником позивача долучено до матеріалів справи (вх. №10155) висновок судового експертного дослідження №43 судово-економічної експертизи по адміністративній справі №280/373/19.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зі змісту висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи №43 вбачається, що на дослідження експерта поставлене питання чи підтверджуються документально висновки Акту перевірки від 14.12.2018 №777/08-01-14-17/30072226, на підставі яких складно податкове повідомлення-рішення № від 17.01.2019 про застосування штрафної (фінансової) санкції та пені на підставі п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.

Так, перевіркою правильності нарахування та перерахування податку з доходів фізичних осіб нарахування та перерахування сум податку з доходів фізичних осіб по нарахованій орендній платі за паї за період з 01.10.2015 по 30.09.2018 (стор. 48 Акту перевірки) встановлено порушення встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб при нарахуванні доходів платникам податків у орендної плати за земельні паї. Зведені дані по нарахуванню, утриманню та перерахуванню податку з доходів фізичних осіб з орендної плати за період з 01.10.2015 по 30.09.2018 наведені на стор. 49 Акту перевірки.

Відповідно до підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

За приписами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2. пункту 168.1 статті 168 цього Кодексу податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Пунктом 171.1. статті 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, е роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до підпункту 171.2«а» пункту 171.2 статті 171 Кодексу особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

За правилами підпункту 176.2«а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів (п.15.1 статті 15, п. 18.1 та п.18.2 статі 18 Кодексу податковий агент - фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що е об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом), зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідач під час перевірки дійшов висновку, що в порушення підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2«а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб всього у сумі 16 862,44 грн., а саме: липень 2017 року - 7 873,81 грн., серпень 2017 року - 8 988,63 грн.

Дослідженням інформації, наведеної в Акті перевірки встановлено, що додаткова інформація у вигляді розрахунків , додатків відсутня.

На підставі акта перевірки № 777/08-01-14-17/30072226 від 14.12.2018 виписано податкове повідомлення рішення від 17.01.2019 № 000911306 про нарахування грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6 462,77грн., до якого надано Розрахунок до акту перевірки від 14.12.2018 №777/08-01-14-17/300722226.

Дослідженням показників в Розрахунку до акту перевірки від 14.12.2018 №777/08-01-14-17/300722226 (додаток 15) встановлено, що період в якому встановлено порушення визначено липень 2016 року та серпень 2016 року, що не узгоджується з показниками акту перевірки і є такими , що не обґрунтовано розрахунками , що порушує норм пункту 5 р. III Наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зокрема: 5. Висновок акту (довідки) документальної перевірки складається таким чином: 1) зазначається опис виявлених перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з постанням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень; 2) інформація щодо виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відображається у національній валюті України у розрізі податків та зборів, єдиного внеску з розбивкою за роками та податковими (звітними) періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). Виявлені порушення подання звітів про контрольовані операції та/або повноти відображення в них таких операцій відображаються в розрізі звітів та/або звітних періодів;

Дослідженням визначених показників несвоєчасного перерахування за липень 2017 року в сумі 7 873,81 грн. та серпень 2017 року в сумі 8 988,63 грн. встановлено, що в акті перевірки відсутні розрахунки, конкретно по яким пайщикам несвоєчасно проведено перерахування ПДФО, дат виплат пайщикам, розмір виплат та дат фактичної виплати. Згідно з наданою на дослідження оборотно-сальдової відомості по рах.6411 за період червень-грудень 2017року по ПДФО 18% по пайщикам ні в одному з періодів не має кредитових показників, тобто заборгованості перед бюджетом з цього показника. Таким чином, дослідженням встановлено:

1. Показники Розрахунку по акту перевірки від 14.12.2018 з періодами в яких встановлено порушення - липень та серпень 2016 року не обґрунтовано показниками в Акті перевірки;

2. Показники несвоєчасно перерахованого ПДФО в акті перевірки за липень та серпень 2017 року в розмірі 7 873,81 грн. та 8 988,63 грн., відповідно не обґрунтовано розрахунками з визначенням, по яким саме пайщикам по факту виплати не перераховано ПДФО, дати виплат та суми ПДФО;

3. Показники бухгалтерського обліку по нарахуванню, та сплаті ПДФО не підтверджують кредиторської заборгованості в липні та серпні 2017 року, так як мають дебетовий показник.

Крім того, пунктом 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. З розрахунку штрафних санкцій вбачається, що на позивача було накладено штраф у 2016 та 2017, як за повторне порушення норм Податкового кодексу, з чим суд не погоджується.

Доказів того, що позивач притягався до відповідальності за аналогічне порушення суду надано не було, тому накладення штрафу, як за повторне порушення норм Податкового кодексу України у розмірі 50 відсотків суми податку є також не обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

У детальному описі робіт (наданих послуг) (вх. № 5716 від 12.02.2019) представник позивача зазначає, що до витрат, які сторона понесла відносяться наступні: сплата судового збору - 19 210,00 грн., призначення стороною позивача експертизи - 13 000,00 грн., професійна правнича допомога: представництво позивача у суді - 2 000,00 грн. за кожне судове засідання, написання позовної заяви 2 000,00 грн.

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд наголошує, що в даному випадку позивачем до матеріалів справи додано лише довіреність на представників від 25.01.2019 №17, при цьому, адміністративний позов складений та підписаний директором ПСП «Дом» ще 22 січня 2019 року. Усі додані до позову документи скріплені печаткою підприємства та завірені також підписом директора Деркач П.О .

Ознайомившись з вказаними документами, суд не вважає їх достатніми для вирішення питання про присудження до стягнення за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу, а саме: позивачем не надано суду договорів про надання правової допомоги, актів прийому-передачі виконаних робіт, що є підтвердженням обсягу виконаних робіт саме у цій справі, а також належних доказів сплати витрат на правову допомогу визначеному розмірі.

Стосовно витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до частини п`ятої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, позивачем на підтвердження понесених витрат на проведення експертизи додано договір №06 про проведення економічної експертизи від 23.01.2019, за умовами якого (п. 4.1, 4.3, 4.4) загальна вартість здійснення виконавцем економічної експертизи визначається і становить 13 000,00 грн. без ПДВ. Оплата проводиться авансовим платежем. В розмірі 50% попередньої вартості. Остаточний розрахунок за виконану роботу Замовник зобов`язаний здійснити не пізніше 10-денного терміну з дня підписання акту приймання роботи.

Проте, для визначення судом витрат сторони на підготовку експертного висновку позивачем не надано суду жодних платіжних документів, рахунків, актів приймання роботи тощо.

Враховуючи вищезазначене та подані документи позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та підготовку висновку економічної експертизи, суд дійшов висновку, що вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем судових витрат у справі № 280/373/19, а тому суд не знаходить підстав для їх стягнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПСП «Дом» документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 19 210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Дом» (71223, Запорізька область, Чернігівському районі, с. Хмельницьке, вул. Центральна, буд. 64, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, № від 16.01.2019 та № від 17.01.2019.

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Дом» суму судового збору у розмірі 19 210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.06.2019.

Суддя І.В. Батрак