Справа № 2а-17460/11/2670
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2019 року

Київ

справа №2а-17460/11/2670

адміністративне провадження №К/9901/2899/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2012 (суддя І.А. Качур І.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 (головуючий суддя Бєлова Л.В. судді: Вівдиченко Т.Р., Міщук М.С.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Абріс-інвест» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український центральний контрагент», Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, Публічне акціонерне товариство «Українська біржа», Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва, за участю Прокуратури Святошинського району міста Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Абріс-інвест» звернулося з адміністративним позовом до ДПІ у Святошинському районі м.Києва ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014, прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Відповідач вказує, що в ході перевірки встановлено факт видачі з каси підприємством готівки на загальну суму 165000грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами. Проте, при складанні звітів не надано документів, що підтверджують цільове використання коштів (купівля цінних паперів). Як зазначає відповідач, видатково-касові ордери оформлені з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, застосовано застаріла форма, відсутні певні реквізити, наявні розбіжності щодо дати складання та дати фактичної видачі. Відповідач вважає, що видатково-касові ордери, не відповідають вимогам законодавства і не можуть вважатися первинними документами, що підтверджують факт витрачання коштів.

Третьою особою, якою виступає Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, надано письмові пояснення щодо вимог касаційної скарги, де вказано, що Комісія підтримує надані до суду першої інстанції пояснення та при прийнятті рішення у даній справі покладається на розсуд суду.

Позивач правом подання заперечень на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2019 попередній розгляд справи призначено на 09.07.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами податкового органу проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Абріс-інвест`з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 31.12.2010.

За результатами перевірки складено акт від 20.05.2011 №28/22-025/31280357, яким встановлено порушення позивачем підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 7.6.1, 7.6.3, 7.6.4, пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідач не визнав здійснення операцій купівлі-продажу цінних паперів з огляду на відсутність договорів купівлі-продажу; вказав про відсутність руху грошових коштів по банківським рахункам позивача, а тому вважав, що розрахунки за придбані цінні папери позивач не здійснив.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 06.06.2011 №/0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у сумі 2'416'541,20грн., у тому числі: основний платіж - 1'888'722,16грн., штрафні санкції - 527819,04грн.;

від 10.11.2011 №, яким зменшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток у сумі 2'360'902,70грн., у тому числі: основний платіж - 1'888'722,16грн., штрафні санкції - 472180,54грн.

У результаті адміністративного оскарження прийняті податкових органом рішення залишено без змін.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суд з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що біржові операції на ПАТ «Українська біржі» є реальними, належним чином задокументовані, реальність та наявність біржових угод підтверджується належними доказами.

Згідно положень частини першої статті 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Діяльність фондових бірж регулюється Законом України Законом України «Про цінні папери та фондовий ринок».

Як встановлено частиною другою статті 24 цього Закону, торгівля на фондовій біржі здійснюється за правилами фондової біржі, які затверджуються біржовою радою та реєструються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Правила ПАТ «Українська біржа» існують і затверджені рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (ДКЦПФР) від 18.11.2008 №1338 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 20.19 Правил наслідком укладання біржової угоди в ETC є формування біржового контракту. Біржовий контракт (договір) є електронним документом, що укладається при посередництві ETC. Учасник торгів, підписавши Договір на проведення операцій на ринку цінних паперів, Договір про інформаційно-технічне забезпечення та Угоду про використання аналога власноручного підпису в ETC, погоджується з тим, що усі договори укладаються на біржі виключно на умовах, викладених у цих Правилах. Відсутність положень цих Правил у копії електронного договору, у вигляді документа на папері, посилання на ці Правила чи окремі положення цих Правил не свідчить про те, що договір укладений не у відповідності з цими Правилами.

Згідно з пунктом 20.17 Правил на вимогу учасника біржових торгів Біржа може надати йому Виписку з реєстру угод, яка містить інформацію про угоди, укладені цим учасником на біржових торгах. Виписка з реєстру угод оформлюється в паперовому вигляді і затверджується печаткою Біржі та підписом уповноваженої особи Біржі.

Відповідно до пункту 20.16 Правил Виписка з реєстру угод містить наступні відомості: ідентифікаційний номер угоди; - код цінного паперу; - міжнародний ідентифікаційний номер цінного папера (ISIN); - дата та час реєстрації угоди в Реєстрі угод; - сукупність прав та обов`язків по угоді купівлі-продажу цінних паперів (купівля цінних паперів або продаж цінних паперів); - ціна одного цінного паперу; - сума угоди; - кількість цінних паперів; - дата проведення розрахунків по угоді. Таким чином, в такому реєстрі містяться всі суттєві умови біржових угод.

Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до пункту 2.3 (абзац 1) Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Наказ №88) первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З аналізу нормативного регулювання вбачається, що за наслідками торгів в ETC на біржі складається виписка з реєстру угод, кожний окремо взятий рядок виписки з реєстру угод, укладених на ПАТ «Українська біржа», є візуалізацією кожної окремо взятої угоди в розумінні статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»,так як містить всі суттєві умови вказаних угод (назва цінного папера, його емітент, кількість цінних паперів, ціна одного цінного папера, сума угоди, дата виконання, контрагент - сторона договору). Вказана виписка свідчить про факт укладання таких угод, оскільки в преамбулі до реєстру угод прямо зазначається: «ПАТ «Українська біржа» підтверджує, що біржові контракти укладені за результатами торгів, проведених з використанням електронної торговельної системи біржі відповідно до Правил ПАТ «Українська біржа» та підписані аналогами власноручних підписів контрагентів за цими біржовими контрактами.

Відповідно до частини першої статті 9 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Вищевикладене відповідає вимогам цього Закону. По суті таким зведеним обліковим документом є Виписка з реєстру угод.

За таких обставин є правильними висновки судів попередніх інстанцій, що біржові договори, укладені в електронній формі, є первинними документами в розумінні Податкового кодексу України, їх доказову силу не можна заперечувати виключно на підставі того, що він має електронну форму. Доказом існування кожної окремо взятої угоди є рядок з виписки з реєстру угод, який (рядок) відповідає відповідним рядкам з виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах щодо руху коштів та цінних паперів.

Разом з тим, судами вказано, що наявність угод доводиться також тим, що вони спричинюють реальний рух коштів і цінних паперів, що віддзеркалюється у виписці про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» кліринг та розрахунки за угодами щодо цінних паперів здійснюються виключно депозитаріями, які забезпечують поставку цінних паперів на рахунки зберігачів у депозитарії з одночасною оплатою грошових коштів на рахунках зберігачів.

Згідно з пунктом 1.43 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», учасник платіжної системи - юридична або фізична особа - суб`єкт відносин, що виникають при проведенні переказу коштів, ініційованого за допомогою платіжного інструмента цієї платіжної системи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Постанови Національного банку України від 16.02.2010 №68 «Про надання Приватному акціонерному товариству «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів» (м.Київ) статусу учасника системи електронних платежів Національного банку України», ПАТ «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів» (лише для обслуговування розрахунків за цінними паперами учасників фондового ринку) надано статус учасника системи електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП) відповідно до Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 №320 зі змінами.

Механізм реалізації клірингових розрахунків передбачений Положенням про розрахунково-клірингову діяльність за договорами щодо цінних паперів, затвердженому Рішенням ДКЦПФР від 17.10.2006 №1001, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.11.2006 за №1198/13072 (далі - Положення №1001).

Згідно з пунктом 3.4 Розділу VI Положення № 1001 у разі придбання цінних паперів клієнтом депозитарію його технічний субрахунок для обліку грошових зобов`язань за договорами щодо цінних паперів зменшується, а його контрагента збільшується на загальну вартість укладеного договору щодо цінних паперів. Одночасно в разі придбання цінних паперів клієнтом депозитарію його технічний субрахунок для обліку зобов`язань щодо цінних паперів за відповідним випуском (міжнародним ідентифікаційним номером цінних паперів) збільшується, а його контрагента зменшується на загальну кількість цінних паперів відповідно до договору щодо цінних паперів.

Таким чином, при клірингу рух коштів відбувається по рахунках у депозитарію, а не по рахунках у банку. При цьому, учасниками платіжної системи можуть бути не тільки банки. Схема руху коштів за отримані (придбані) цінні папери передбачає, що рахунок цінних паперів збільшується, а рахунок грошових коштів зменшується.

Згідно з підпунктом 7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним в період здійснення спірних операцій), під терміном «витрати» для цілей цього пункту слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв`язку з таким придбанням.

У Розділі І Положення №1001 дано визначення «взаємозалік»- це процес, який може бути складовою частиною розрахунково-клірингової діяльності та здійснюється відповідно до даного Положення та внутрішніх документів клірингового депозитарію з метою визначення для кожного його учасника загальної суми поставки та отримання грошових коштів і загальної кількості поставки та отримання цінних паперів за результатами торгів на організаторі торгівлі.

У ході укладання клірингових угод за будь-яких умов у покупця виникає зобов`язання платити за придбаними цінними паперами, і це зобов`язання саме по собі створює витрати, оскільки для виникнення витрат, в силу положень підпункту 7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» достатньо нарахувати зобов`язання. Таким чином, в процесі здійснення клірингу взаємні зобов`язання контрагентів погашаються, що в принципі відповідає також припиненню зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з касаційної скарги, відповідач посилається на те, що видатково-касові ордери оформлені з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, застосовано застаріла форма, відсутні певні реквізити, наявні розбіжності щодо дати складання та дати фактичної видачі. Проте, доводи податкового органу не стосуються порушень, зафіксованих у актів перевірки, розглянуті судами спірні правовідносини виникли з підстав невизнання відповідачем здійснення операцій купівлі-продажу цінних паперів.

З встановлених судами обставин справи та застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, суд касаційної інстанції вбачає, що суди попередніх інстанцій вірно вважали, що біржові операції на ПАТ «Українська біржі» є реальними, належним чином задокументовані, реальність та наявність біржових угод підтверджується випискою з Реєстру угод, рух коштів та цінних паперів підтверджується випискою про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах, дані обох виписок повністю співпадають, безоплатна передача цінних паперів при клірингу неможлива, але рух коштів здійснюється не в банку а у депозитарію згідно положень статті 8 Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні». За вказаних обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо неправомірності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У межах вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Пункт 1 частини першої статті 349 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду