Справа № 283/966/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 283/966/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Міхненко С.Д.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

16 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Наумчука Володимира Олеговича на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року (рішення ухвалено у м. Малин) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Наумчука Володимира Олеговича, третя особа Департамент патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Наумчука Володимира Олеговича про визнання дій неправомірними щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та скасувати постанову про накладення адміністративного штрафу серії ЕАВ №1074901 від 17 квітня 2019 року, якою на позивача накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 255грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки він рухався з дозволеною швидкістю.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАВ №1074901 від 17 квітня 2019 року щодо притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255грн. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - закрито. В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач рухався зі швидкістю 81 км/год. Вказана обставина підтверджується і відповідним відеозаписом з приладу TruCam.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Наумчуком В.О. складено постанову серії ЕАВ №1074901 від 17 квітня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, якою до позивача за порушення п.12.9 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч.1 ст.122 КУпАП стягнення у виді штрафу у розмірі 255грн.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 17 квітня 2019 року о 09:36:49 на 106 км автодороги Київ-Чоп, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "DAEWOO LANOS" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км/год. в зоні дії знаку 3.29 (50км/год.) та на 31 км/год. перевищив встановлене обмеження швидкості руху. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 №ТС000521, чим порушив п.12.9 (б) ПДР.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Розглядаючи питання по законність та обґрунтованість судового рішення, яким частково позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Згідно пп.(б) п.12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з п.3.29 ПДР України, таким знаком є "Обмеження максимальної швидкості", згідно якого забороняється рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку встановлення дорожнього знаку 3.29 у водія виникає обов`язок дотримуватися швидкості руху, яка не перевищує позначене на такому знаку значення.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч.ч.1-3 ст.283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз.1 ч.2 ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що факт руху автомобіля, яким керував Позивач, зі швидкістю 81 км/год., підтверджується фотознімком, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam №ТС000521 (а.с.24), який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року №UA-MI/-2903-2012 та пройшов повірку, чинну до 25.09.2019 року (а.с.27,28).

Разом з тим, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, зі змісту наданого Відповідачем відеозапису від 17.04.2019 року (час зазначено 09:36:14) (а.с.41) неможливо встановити, що автомобіль, яким керував Позивач, станом на 17.04.2019 року о 09:36:49 (даний час зазначено в постанові), здійснював рух автомобільною дорогою М-06 Київ-Чоп саме у межах дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження швидкості 50 км/год.

Крім того у оскаржуваній постанові зазначено, що місце вчинення правопорушення є 106 км. автодороги Київ-Чоп, час вчинення правопорушення - 09:36:49, однак у фотознімку, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam № ТС000521 зазначено, що місце вчинення правопорушення є 105 км автодороги Київ-Чоп час вчинення правопорушення 09:36:14.

Дані розбіжності мають суттєве значення, оскільки довідкою Служби автомобільних доріг у Житомирській області від 03 травня 2019 року надана інформація щодо розташування дорожніх знаків обмеження швидкості 3.29 на автомобільні дорозі М-06 , а саме : 105+ 068 км - знак 3.29 (90) на розподільчій смузі та праворуч; 105+ 232 км - знак 3.29 (70) на розподільчій смузі та праворуч; 105+ 292 км - панно « аварійно - небезпечна ділянка дороги », праворуч ; 105+ 400 км - знак 3.29 (50) на розподільчій смузі та праворуч; 106+235 км - знак 3.29 (50 ) на розподільчій смузі та ліворуч; 106+437 км - знак 3.29 (70 ) на розподільчій смузі та ліворуч; 106+ 605 км - знак 3.29 (90) на розподільчій смузі та ліворуч; 106+642 км - панно «аварійно-небезпечна ділянка дороги», ліворуч.

За правилами ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд враховує положення ч.3 ст.272 КАС України, відповідно до якої зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Наумчука Володимира Олеговича залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 липня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Моніч Б.С.