Справа № 640/2245/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 липня 2019 року м. Київ№ 640/2245/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами підготовчого засідання в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерго - В",

"КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД"

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

за участю представника позивача та представника відповідача

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (надалі - третя особа 1), адреса: 49020, місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 37, «КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД» (надалі - третя особа 2), адреса: 1 Мапп Стріт, Беліз Сіті, Беліз, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 листопада 2018 року №4089/7;

- зобов`язати Міністерство юстиції України задовольнити скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Т.М. від 20 вересня 2018 року №20/09 на дії державного реєстратора прав, а саме, державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 вересня 2018 року до Міністерства юстиції України ним подано скаргу на неправомірні дії державного реєстратора, а саме, державного реєстратора прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., у задоволенні якої позивачу наказом Міністерства юстиції України від 09 листопада 2018 року №4089/7 відмовлено.

Позивач не погоджується з вказаним наказом з огляду на те, що він у період з 2008 року по 18 жовтня 2016 року був засновником (учасником) товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», яке 22 листопада 2016 року перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» з часткою у статутному капіталі у розмірі 55,64%.

18 жовтня 2016 року позивачем подано заяву про добровільний вихід зі складу учасників товариства, яка була задоволена рішенням загальних зборів учасників.

У зв`язку з виходом позивача зі складу засновників (учасників) товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», було передано належну позивачу частку у статутному капіталі товариства - нежитлову будівлю, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі передавального акта від 19 жовтня 2016 року, виписки з протоколу загальних зборів товариства №18/10-16/1 від 18 жовтня 2016 року.

20 жовтня 2016 року позивач зареєстрував за собою право власності на вказану вище нежитлову будівлю.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі №757/22314/17-ц та постановою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерго-В» про визнання недійсним протоколу загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо» №18/10-16/1 від 18 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_1 передано нежитлову будівлю, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

19 вересня 2018 року позивачу стало відомо, що 31 липня 2018 року (у період обтяження нерухомого майна, а саме, арешту накладеного ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 липня 2016 року у справі №205/5667/16-ц та зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.) державним реєстратором прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №4232032 про скасування запису про право власності, що зареєстроване за позивачем 20 жовтня 2016 року. Підставою скасування вказаного запису зазначено рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року у справі №904/254/14, яким визнано право власності на нерухоме майно за товариством з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», а також висновок економічної експертизи №138/18 від 30 травня 2018 року.

Позивач у позовній заяві наголошує, що заява про скасування запису про право власності за ОСОБА_1 подана неіснуючим з 22 листопада 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», а також про те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року у справі №904/254/14 вже було реалізовано товариством з обмеженою відповідальністю «Енергокредо» ще у 2014 році і в подальшому передало нерухоме майно нежитлову будівлю, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, позивач стверджує, що скасування запису №16994603 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 відбулось на підставі вже реалізованого рішення суду та висновку експерта.

Крім того, позивач посилається й на те, що 09 серпня 2018 року, незважаючи на наявність арешту нерухомого майна, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №2742191 про реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за компанією - нерезидентом України «КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД», яка зареєстрована в країні Беліз.

14 серпня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №27482826 про право користування (оренди) вказаним вище нерухомим майном, орендодавцем якого є «КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД».

У зв`язку з вищевикладеним адвокатом Шевченко Т.М., який діє в інтересах позивача, до Міністерства юстиції України 20 вересня 2018 року подано відповідну скаргу на дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

Наказом Міністерства юстиції України від 09 листопада 2018 року №4089/7 у задоволенні скарги відмовлено, у зв`язку з тим, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Міністерства юстиції України, оскільки щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

У висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 05 листопада 2018 року зазначено, що згідно відомостей Єдиного реєстру судових рішень у провадженні Цивільного касаційного суду Верховного Суду перебуває справа №757/22314/17 про визнання недійсним протоколу загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо» №18/10-16/1 від 18 жовтня 2016 року щодо передачі ОСОБА_1 нерухомого майна, проте, позивач не погоджується з такими висновками комісії, оскільки посилання на вказану вище цивільну справу є, за доводами позивача, некоректним з огляду на те, що в справі розглядається спір про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», а не спір щодо нерухомого майна. Також, позивач послався на те, що ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду не зупинено дію судових рішень першої та апеляційної інстанції у цій справі.

Крім того, позивач зазначив, що у скарзі на дії державного реєстратора прав від 20 вересня 2018 року було зазначено, що на момент подання скарги у ОСОБА_1 відсутні будь-які спори з компанією - нерезидентом України «КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД», але, як стверджує позивач, комісією даний факт проігнорований.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що до Міністерства юстиції України на розгляд надійшла скарга адвоката Шевченка Т.М. в інтересах ОСОБА_1 від 20 вересня 2018 року №20/09 з доповненнями до неї від 08 жовтня 2018 року №08/10 з вимогами скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 липня 2018 року №4232032, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 серпня 2018 року №42468610 та від 14 серпня 2018 року №27482826, прийняті приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко А.І. щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та анулювати доступ до державного реєстру прав на нерухоме майно державному реєстратору Третяк Т.В., скасувати акредитацію державної реєстрації та анулювати доступ до державного реєстру прав на направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про зайняття нотаріальною діяльністю приватному нотаріусу Зайченко І.А.

За результатами розгляду скарги та доповнень до неї комісією було встановлено, що в провадженні Верховного Суду перебуває справа №757/22314/17-ц про визнання недійсним рішення загальних зборів щодо передачі нерухомого майна рішення щодо якого оскаржуються, ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження, у зв`язку з чим, комісією прийнято рішення про відмову у задоволенні скарги адвоката Шевченка Т.М. в інтересах ОСОБА_1 .

На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа 1 у своїх письмових поясненнях на позовну заяву послалась на те, що вважає оскаржуваний позивачем наказ Міністерства юстиції України правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім того, у поясненнях на позовну заяву зазначені обставини, з яких третя особа 1 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа 2 письмових пояснень на позовну заяву не надала.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, а також витребувано додаткові докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року вирішено звернутися до Міністерства юстиції України із дорученням щодо скерування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва разом з позовними матеріалами та ухвали суду від 11 березня 2019 року по справі № 640/2245/19 третій особі 2 - «КОМПАНІЯ СТРАДІВАРІУМ ЛІМІТЕД», місцезнаходження якої за адресою: держава Беліз, 1 Mapp St, Belize City, Belize, а також витребувано додаткові докази.

В підготовчому засіданні 12 липня 2019 року судом на обговорення постановлено питання щодо закриття провадження у справі, у зв`язку з її непідсудністю адміністративному суду, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, які є обов`язковими для суду в цій справі. Представник позивача та представник відповідача у підготовчому засіданні просили вирішити вказане питання на розсуд суду. Представники третіх осіб в підготовче засідання не з`явились.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з`ясувавши думку представників сторін з приводу можливості закриття провадження у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі зумовлено незгодою позивача з наказом Міністерства юстиції України «Про відмову у задоволенні скарги адвоката Шевченка Т.М. в інтересах ОСОБА_1 від 20 вересня 2018 року №20/09 з доповненнями до неї від 08 жовтня 2018 року №08/10» від 09 листопада 2018 року.

Обґрунтовуючи скаргу адвокат Шевченко Т.М. посилається на порушення права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, а саме, нежитлової будівлі, гуртожитку, за адресою: АДРЕСА_5 , тобто, позивач фактично оспорює припинення його права власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна, вважаючи себе власником цього майна.

Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із житлових відносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, за твердженнями позивача, права власності на спірну нежитлову будівлю внаслідок реєстрації цього нерухомого майна за іншою юридичною особою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням відповідачем публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного суду місцевого загального суду.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі 640/2245/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 16 липня 2019 року.