Справа № 826/13360/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Ключковича В.Ю.,

Літвіної Н.М.

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Голинський О.О.,

від відповідача (апелянта): Сваток І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергія" до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенергія" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яка полягає у ненаданні до органу казначейства висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенергія" відповідальне за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 17 липня 2006 року №17/07 із ПрАТ "Укргазвидобуток" надмірно сплаченого податку на прибуток у сумі 1052992,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенергія" відповідальне за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 17 липня 2006 року №17/07 із ПрАТ "Укргазвидобуток" суму надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 1052992,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року у даній справі та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми законодавства, оскільки скасування податкової вимоги рішенням суду не тягне за собою скасування суми податкового боргу, визначену у податковій вимозі.

Звертає також увагу суду, що після набрання чинності Наказом Мінфіна від 20 липня 2015 року № 651, позивач задля уникнення непорозумінь з контролюючим органом, мав можливість подати декларацію за новою формою.

Зауважує, що станом на станом на 06 жовтня 2015 року відбулось об`єднання інтегрованих карток з податку на прибуток та авансових внесків, та інтегрованій картці платника по коду платежу 11021000 "податок на прибуток приватних підприємств" та частково сплачено борг за рахунок переплати в сумі 739256,00 грн.

Станом на 08 жовтня 2015 року відбулось відображення уточнюючої декларації за 2013 рік від 15 вересня 2015 року № в сумі "-" 1822452,00 грн., що призвело до повного погашення податкового боргу.

На переконання відповідача питання про повернення переплати можливе лише після виправлення помилок у податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік, оскільки в інтегрованій картці платника податків відображаються лише ті суми, які платник самостійно декларує.

За наведених обставин, відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме не з`ясування всіх обставин справи, наслідком чого стало прийняття рішення, яке суперечить принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Позивач, у свою чергу, надав відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що апелянтом не вказується, які саме обставини не було встановлено судом першої інстанції та яким чином це вплинуло на законність прийнятого рішення. При цьому, податковий орган в апеляційній скарзі лише пропонує своє тлумачення судових рішень, що були покладені в основу оскаржуваного рішення та при цьому, безпідставно не були виконані відповідачем.

В той же час, позивач вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин позивач стверджує, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва - без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенергія» є учасником та оператором спільної діяльності за Договором про спільну діяльність № 17/07 від 17 липня 2006 року.

Відповідно до положень пункту 6.9 цього Договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 11 квітня 2011 року до договору про спільну діяльність №17/07) позивач здійснює поточне ведення спільних справ учасників спільної діяльності, а також є відповідальною особою за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 17 липня 2006 року № 17/07 аз ПрАТ "Укргазвидобування".

19 червня 2015 року позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з заявою на повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, у якій зазначено, що станом на 15 червня 2015 року наявна переплата з податку на прибуток у розмірі 1 052 900,00 грн., зокрема: 229 868,00 грн - за 2013 рік, 449 253,00 грн. - за 2014 рік, 303 871,00 грн. - за 2015 рік.

Переплата за 2013 рік з податку на прибуток сформована наступним чином:

- за рахунок переплати у розмірі 10 000,00 грн. станом на 31 грудня 2012 року, що підтверджується контролюючим органом;

- за рахунок позитивної різниці між фактично сплаченими протягом 2013 року авансових внесків з податку на прибуток (код бюджетної класифікації 11024000) у розмірі 2 112 320,00 грн. та фактично задекларованими зобов`язаннями за податковою декларацією з податку на прибуток за 2013 рік (код бюджетної класифікації 11021000) у сумі 1 822 452,00 грн.

Своєчасність та повнота сплати підтверджується платіжними дорученням від 17 січня 2013 року №39, від 15 лютого 2013 року №42, від 26 березня 2013 року №47, від 25 квітня 2013 року №55, від 18 травня 2013 року №58, від 20 червня 2013 року №63, від 11 липня 2013 року №66, від 26 липня 2013 року №67, від 15 серпня 2013 року №70, від 26 вересня 2013 року №72, від 24 жовтня 2013 року №74, від 26 листопада 2013 року №78, від 24 грудня 2013 року №81.

У зв`язку з наведеним, сформувалась переплата з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 299 868,00 грн.

Переплата за 2014 рік з податку на прибуток сформована наступним чином:

- за рахунок позитивної різниці між фактично сплачених авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 1 870 950,00 грн. та фактично задекларованих податкових зобов`язань з податку на прибуток від спільної діяльності у сумі 1 421 697,00 грн.

Своєчасність та повнота сплати підтверджується платіжними дорученнями від 28 січня 2014 року №84, від 19 лютого 2014 року №87, від 25 березня 2014 року №89, від 24 квітня 2014 року №93, від 27 травня 2014 року №96, від 26 червня 2014 року №99, від 24 липня 2014 року №101, від 26 серпня 2014 року №106, від 25 вересня 2014 року №108, від 28 жовтня 2014 року №111, від 20 листопада 2014 року №116, від 25 грудня 2014 року №121.

Таким чином, у 2014 році сформувалась переплата з податку на додану вартість у сумі 449 253,00 грн.

Переплата за 2015 рік сформована, у зв`язку з тим, що з 01 січня 2015 року внесенні зміни до розділу ІІІ Податкового кодексу України, договори управління майном та договори про спільну діяльність виключено з переліку окремих платників податку на прибуток та не передбачено особливостей оподаткування діяльності за такими договорами, при цьому щомісячні авансові внески, сплачені у січні - лютому 2015 року мали бути зараховані у зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток у податковій декларації про результати спільної діяльності без створення юридичної особи за 2014 рік.

Не зважаючи на зазначені зміни, позивач у січні - лютому 2015 року перерахував щомісячні авансові внески з податку на прибуток у розмірі 303 871,00 грн., які були визначені у податковій декларації про результати спільної діяльності без створення юридичної особи за 2013 рік, а саме:

- платіжним дорученням №124 від 27 січня 2015 року - 151871,00 грн.;

- платіжним дорученням №128 від 25 лютого 2015 року - 152000,00 грн.

Проте, авансовий внесок в розмірі 303 871,00 грн., який сплачено у січні -лютому 2015 року платником податків не зарахований у зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток у податковій декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2014 рік.

В той же час, Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відмовила позивачу у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у зв`язку з наявністю у останнього податкового боргу в розмірі 1 8124 52,00 грн. та направило позивачу податкову вимогу від 27 липня 2014 року №1433-23. Крім цього, податковим органом нараховано позивачу пеню за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов`язань у розмірі 752 714,03 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2016 року у справі № 826/23342/15, яка набрала законної сили 29 червня 2016 року вказану податкову вимогу від 27 липня 2015 року №1423-33 було скасовано, а також визнано неправомірним нарахування пені у розмірі 752714,03 грн.

Водночас, зазначене рішення суду не було виконано відповідачем та відповідно не проведено і коригування даних в інтегрованій картці позивача шляхом виключення з останньої відомостей про нарахування пені у розмірі 752712,03 грн.

Разом з тим, 13 грудня 2016 року позивач повторно звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з заявою на повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

Однак, контролюючий орган повторно відмовив позивачу у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток, мотивуючи своє рішення наявністю у позивача податкового боргу у розмірі 362 490,40 грн. у зв`язку з нарахуванням штрафу у розмірі 20% за порушення строку сплати суми зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1 812 452,00 грн.

08 грудня 2016 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від у справі № 826/15535/16, яка набрала законної сили 16 березня 2017 року було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07 червня 2016 року, яким позивачу було нараховано штраф у розмірі 362 490,40 грн. за порушення строку сплати суми зобов`язання з податку на прибуток у сумі 1 812 452,00 грн.

За наведених обставин, 14 лютого 2017 року позивач втретє звернувся до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань.

Водночас, розглянувши вказане звернення, контролюючий орган листом від 22 лютого 2017 року № 5523/10 повідомив платника податків, що станом на 15 лютого 2017 року згідно інформаційної бази ДФС України, в ІКПП по податку на прибуток за ТОВ «Газенергія» обліковується переплата у сумі 3,97 грн.

При цьому, ГУ ДФС у м. Києві за результатом розгляду скарги платника податків було підтверджено наявність переплати, за рахунок якої було списано нараховану пеню у розмірі 752 712,03 грн.

З огляду на те, що 04 січня 2018 року ТОВ «Газенергія» подало уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік разом з поясненнями, а також те, що станом на 31 січня 2018 року за результатами звіряння стану розрахунків за податком на прибуток за допомогою електронного кабінету платника податків, обраховується позитивне сальдо розрахунків у розмірі 303 874,97 грн. (що свідчить про те, що ця сума не є спірною) позивач 21 лютого 2018 року подав до контролюючого органу заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань у зазначеному розмірі.

Проте, податковим органом вказану заяву позивача було залишено без задоволення, вказавши про неправомірне збільшення переплати у розмірі 129,00 грн. та при цьому, визнаючи переплату у вказаному розмірі, тобто в сумі 303 874,97 грн.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, останній звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факти наявності у позивача переплати та відсутності податкового боргу підтверджуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, а отже позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправна бездіяльність ГУ ДФС у м. Києві, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість власної бездіяльності.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема Податковим кодексом України.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньо економічної діяльності.

Надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Згідно з підпунктом 17.1.10 частини 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені положенням статті 43 Податкового кодексу України.

Помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

На виконання положень статті 43 Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету,.

Подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що за умови дотримання платником податків умов повернення надміру сплачених сум податку, контролюючий орган зобов`язаний не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як було встановлено судом та не спростовується апелянтом, позивач у порядку та у строки визначені ст. 43 Податкового кодексу України та Порядком № 787 звернувся до контролюючого органу з заявою про повернення переплати з податку на прибуток у сумі 1 052 992,00 грн. за 2013, 2014 та 2015 роки.

Разом з тим, як стверджує апелянт відмова контролюючого органу у підготовці та направлення відповідного висновку за заявою позивача до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів була зумовлена відсутністю у ТОВ «Газенергія» зазначеної у заяві суми передплати (надмірно сплачених коштів) з податку на прибуток.

Проте, колегія суддів вважає вказану податковим органом підставу для відмови протиправною, оскільки факти, що свідчать про наявність переплати та відсутність податкового боргу підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2016 року та від 08 грудня 2016 року, які набрали законної сили, платіжними дорученнями, а також даними роздруківки з електронного кабінету Товариства щодо звірення стану розрахунків за податком на прибуток.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що скасування податкової вимоги рішенням суду не тягне за собою скасування суми податкового боргу, визначену у податковій вимозі, з огляду на наступне.

Приписами ст. 60 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі

У такому випадку податкова вимога вважаються відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, з наведеного вбачається, що скасування податкової вимоги свідчить про відсутність у платника податків зобов`язання щодо сплати визначеного у цій вимозі боргу, та при цьому, колегія суддів зауважує, що у такому випадку виникає обов`язок податкового органу щодо внесення змін до даних інформаційної системи щодо такого платника податків.

Аналогічний висновок було вказано у рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, яке набрало законної сили.

Зокрема, судом було зазначено, що відповідно до Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 15.12.2013 року № 765 (далі -Порядок) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Відповідно до п. 7 частини 1 вказаного Порядку контроль за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових даних та некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази забезпечуються структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи.

Таким чином, судом у вказаному рішенні від 03 червня 2016 року було зазначено, що оскільки законодавством на відповідача покладено обов`язок здійснення контролю за достовірністю даних в інформаційній системі показників стану розрахунків, а матеріали справи не містять доказів не внесення відповідачем даних про відсутність боргу за наслідками набрання даним рішенням суду законної сили, суд дійшов висновку, що вказані вище позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Тобто, у вказаному рішенні судом було відмовлено у задоволенні вимог позивача про зобов`язання податкового органу внести дані про відсутність боргу за наслідками набрання даним рішенням суду законної сили виключно на тій підставі, що контролюючий орган зобов`язаний внести відповідні зміни згідно з вимогами чинного законодавства - добровільно.

Щодо посилання апелянта на зміну кодів бюджетної класифікації та об`єднання інтегрованих карток з податку на прибуток та авансових внесків, то відповідні зміни у порядку ведення податкового обліку платників податків не повинні створювати негативних наслідків для останніх за умови дотримання ними вимог чинного законодавства. У свою чергу, допущення відповідних порушень позивачем та/або невиконання покладених на нього законодавством обов`язків щодо сплати податку на прибуток, відповідачем суду не доведено.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що підпунктом 4.1.4 Податкового кодексу України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема викладеної за результатом розгляду справи "Лелас проти Хорватії" державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідні доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими, оскільки протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень не може мати наслідком зазнання суб`єктом господарювання негативних змін у його майновому стані, а також створювати перешкоди у реалізації таким платником податків передбачених законодавством прав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, чого у даному випадку відповідачем не виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача та не доведено правомірності ненадання до органу казначейства висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Газенергія" надмірно сплаченого податку на прибуток відповідно до заяви останнього.

Натомість, як правильно було вказано судом першої інстанції, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправна бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено обставини справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.242-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: В.Ю. Ключкович

Н.М. Літвіна