Справа № 340/1360/19
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Кропивницький справа № 340/1360/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м.Кропивницький, вул. Соборна, 7-а, код ЄДРПОУ - 20632802)
провизнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням його стажу на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р., як такого що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог посилається на та, що у позивача страховий стаж становив не менше 27 років (а саме 38 років 22 дні, що визнається відповідачем) та він мав не менше половини стажу на роботах за списком № 2, а саме 8 років 6 місяців 15 днів. Тому він мав право на пільгову пенсію. Звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачем отримано лист, яким йому відмовлено у в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з недостатністю стажу на пільгових роботах.

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позовної заяви з доданими до неї матеріалами були вручені відповідачу, що підтверджується відміткою на супровідному листі (а.с.44).

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначено, що стаж роботи позивача на Горлівському машинобудівному заводі за професією токар - затиловщик образивними кругами сухим способом з 06.02.1987 року по 30.06.1988 року та з 04.01.1993 року по 08.09.1993 року не підтверджується, отже стаж позивача, що дає йому право на призначення пенсії на пільгових умовах становить 6 років 5 місяців 17 днів. З наведених обставин, позивач матиме право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку після досягнення 58-річного віку, тобто після ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62-63).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши доводи заяв по суті, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 18.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивачем було надано:

- копію паспорта громадянина України;

- копію реєстраційного номера облікової картки платника податків;

- копію трудової книжки НОМЕР_2 від 11.08.1981 р.;

- довідку про підтвердження наявного трудового стажу (додаток №5) від 04.09.2015 р. №235/70/0570, видана ПАТ «НВО «Етал»;

- архівні витяги з наказів про результати проведення атестації робочих місць працівників ПАТ «НВО «Етал».

Листом №1249/03-17 від 08.02.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про те, що рішенням від 31.01.2019 року №69 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.14-17).

У листі №1249/03-17 від 08.02.2019 року також зазначено, що для визначення права на призначення пенсії до заяви від 18.01.2019 року позивачем були надані документи:

- копія паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого від 08 травня 1998 року, виданого Цешрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області;

- копія реєстраційного номера облікової картки платника податків;

- трудова книжка НОМЕР_2 від 11.08.1981 року, видана Подольським машинобудівним заводом ім. Орджонікідзе;

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (додаток № 5) від 04.09.015 р. №235/70/0570, видана ПАТ «НВО «Етал» про Період роботи за професією робітник, зайнятий обдиранням, точінням, рванням, шліфуванням металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом -шліфувальник сухим способом;

- архівні витяги з наказів про результати проведених атестацій робочих місць працівників ПАТ «НВО «Етал»: наказ від 27.04.2004 р. №74, наказ від 10.03.2009 р. №51, наказ від 25.02.2014 р. № 50.

Довідкою (додаток № 5) виданою ПАТ «НВО «Етал» від 04.09.2015 р. №235/70/0570 підтверджено стаж роботи за професією робітник, зайнятий обдиранням, точінням, різанням, шліфуванням металевих виробів та інструменту абразивними кругами сухим способом - шліфувальник сухим способом з - 25.04.2006 р. по 24.10.2006 р. - 5 місяців 4 дні, з 01.11.2006 р. по 31.10.2007 р. - 10 місяців 15 днів, з 08.11.2007 р. по 07.12.2014 р. - 4 роки 10 місяців 25 дні, з 17.12.2014 р. по 17.12.2014 р. - 1 день, з 02.03.2015 р. по 30.07.2015 р. - 3 місяці 2 дні.

Вказані періоди враховуються в стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З метою надання допомоги у витребуванні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (додаток № 5) за період роботи на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р. надісланий запит від 28/12.2018 р. № 24278/02-03 до Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Листом від 15.01.2019 р. № 1189/02 Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що підприємство знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні, тому надати допомогу у витребуванні необхідних документів відсутня можливість.

Враховуючи вищевикладене, стаж на пільгових роботах становить 6 років 5 місяців 17 днів.

За наведених обставин ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку після досягнення 58-річного віку, тобто після 18.01.2020 р .

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено загальне правило, у силу якого право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

При цьому, абз. 1 п. "б" абз. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

Отже, спеціальними (пільговими) умови для пенсії за віком позивача є: 1) зайнятість повний робочий день на роботі за списком №2; 2) проведення атестації робочого місця; 3) досягнення 55 років; 4) наявність стажу роботи не менше 30 років; 5) наявність стажу роботи за списком №2.

Із 01.01.2004 року набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", приписи якого також унормовують правовідносини з приводу пенсійного забезпечення громадян.

Так, ч.1 ст.24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" було запроваджено нову обов`язкову для всіх осіб умову набуття права на призначення пенсії за віком - наявність страхового стажу як періоду (строку), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 громадянин набуває право на призначення пенсії за віком виключно у разі фактичної оплати страхових внесків.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачені кваліфікуючі ознаки набуття особою права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, котрі повністю тотожні вище наведеному змісту п.«б» абз. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З позовної заяви та листа управління вбачається, що спірними є періоди роботи позивача на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Отже, зазначеним Порядком передбачено у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючою довідкою.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р., слугувала відсутність довідок про підтвердження наявного трудового стажу.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 11.08.1981 року у спірні періоди, позивач працював:

- з 06.02.1987 року переведений в механічний цех №1 токарем - затилощиком абразивними кругами сухим способом;

- з 01.07.1988 року переведений в інструментальний цех учнем шліфувальника;

- з 04.01.1993 року переведений в інструментальний цех токарем - затилощиком абразивними кругами сухим способом;

- з 09.09.1993 року переведений в інструментальний цех шліфувальником.

Тобто, записи у трудовій книжці чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача на Горлівському машинобудівельному заводі у спірному періоді.

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вказаному підприємстві. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність у позивача довідки про підтвердження наявного трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Наведені вище обставини свідчать, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач діяв необґрунтовано, без дотримання принципу пропорційності, отже, формально.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто із забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18 січня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р. з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1 статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача всі здійснені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м.Кропивницький, вул. Соборна, 7-а, код ЄДРПОУ - 20632802) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи на Горлівському машинобудівельному заводі за професією токар - затиловщик абразивними кругами сухим способом з 06.02.1987 р. по 30.06.1988 р. та з 04.01.1993 р. по 08.09.1993 р. з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. (одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009, код ЄДРПОУ - 20632802).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук