Справа № 823/1263/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 823/1263/18

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Дата і місце ухвалення: 19.03.2019р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням збільшення в червні 2018 року позовних вимог, просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Черкаській області від 19.02.2018 року №344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення; поновити ОСОБА_1 в ОВС на рівнозначній посаді, а за відсутності такої посади на іншій посаді; зобов`язати відповідачів виплатити середній заробіток на час вимушеного прогулу; стягнути з відповідачів на користь позивача кошти у сумі 17519 грн. за невикористані відпустки за 2016-2017 роки; стягнути з відповідачів на користь позивача кошти у сумі 8759,88 грн. за час вимушеного прогулу з 28.12.2017р. по 19.02.2018р.; стягнути з відповідачів одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за вислугою 16 років 03 місяців, 28 днів; стягнути з відповідачів матеріальну допомогу на оздоровлення на 2016-2017р.р. у сумі 9733 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 19.02.2018 року №344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Корсунь-Шевченківського РВ УМВС. Стягнуто з ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 43312,74 грн. та 5839,92 грн. за затримку виконання рішення суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також, суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Корсунь-Шевченківського РВ УМВС та в частині стягнення з ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць в сумі 3487,88 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 22.04.2019 року ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, що призвело до не правильного її вирішення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам відповідача про те, що звільнення 19.02.2018 року відбувалося в присутності позивача, який не заперечував щодо його звільнення через скорочення штатів та в той же день отримав витяг з наказу від 19.02.2018 року №344 о/с і трудову книжку.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, ОСОБА_1 попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Посилається апелянт і на те, що ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області не може поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Корсунь-Шевченківського РВ УМВС, оскільки 06.11.2015 року, згідно наказу МВС України №1388, всі штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України скасовані та всі посади скорочені.

Крім того, апелянт зазначає, що при задоволенні вимог позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції залишено поза увагою, що при присуджені оплати за час вимушеного прогулу має бути враховано заробіток особи за місцем нової роботи, який відповідна особа мала у цей час.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Гаврасієнко ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу МВС України від 06.11.2015 року №1388 та Закону України від 02.07.2015 року №580-УІІІ «Про Національну поліцію», наказом УМВС України в Черкаській області по Корсунь-Шевченківському РВ УМВС України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 року капітана міліції ОСОБА_1 - старшого дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Корсунь - Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області, звільнено з ОВС в запас Збройних сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року по справі №823/5420/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018 року, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 року №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС у запас ЗСУ за п. 64 «г» (через скорочення штатів); зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ; зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області розглянути рапорт Гаврасієнка О.О. про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України; стягнуто з ліквідаційної комісії УМВС України Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 86625 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

19.02.2018 року, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року по справі №823/5420/15, наказом УМВС України в Черкаській області №344 о/с скасовано наказ УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 року №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено позивача в органах внутрішніх справ з 07.11.2015 року.

Однак, того ж дня, 19.02.2018 року наказом УМВС України в Черкаській області №344 о/с звільнено ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних Сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підставою для прийняття вказаного наказу в частині звільнення позивача зазначено наказ МВС України від 06.11.2015 року №1388.

Не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що прийняття відповідачем в один день наказу на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року по справі №823/5420/15 про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді та наказу про звільнення позивача за скороченням штатів без дотримання визначеної законодавством України процедури є порушенням конституційного принципу обов`язковості судового рішення та трудових прав позивача. Суд визнав обґрунтованими доводи позивача, що фактично рішення суду по справі №823/5420/15 виконано не було, оскільки поновлення прав ОСОБА_1 не відбулось, він був звільнений того ж дня, що і був поновлений і з тих самих підстав, що і в спірній ситуації, розглянутій Черкаським окружним адміністративним судом. Крім того, судом встановлено, що в частині зобов`язання розглянути рапорт Гаврасієнка О.О. про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2017р. по справі № 823/5420/15, виконано не було взагалі.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Черкаській області від 19.02.2018 року №344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів), поновлення позивача на посаді рівнозначній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Корсунь-Шевченківського РВ УМВС та стягнення з ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 43312,74 грн. та 5839,92 грн. за затримку виконання рішення суду.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, тобто в частині вимог ОСОБА_1 , які задоволено оскаржуваним рішенням від 19.03.2019 року.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності наказу УМВС України в Черкаській області від 19.02.2018 року №344 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС в запас Збройних сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) та поновлення позивача на посаді з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача з органів внутрішніх справ як згідно наказу від 06.11.2015 року №312 о/с, так і згідно наказу від 19.02.2018 року №344 о/с, відбулось через скорочення штатів відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

В ході розгляду справи №823/5420/15 щодо оскарження наказу УМВС України в Черкаській області від 06.11.2015 року №312 о/с, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що Управлінням МВС України в Черкаській області не було вжито всіх необхідних заходів до переведення позивача за його згодою на іншу роботу.

Суди зазначили, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Також зазначили, що ст. 50 Закону №580-VIІI передбачає у разі виявлення працівником бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських, впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону обов`язок керівника запропонування посад у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що можуть бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку ця особа обіймала під час проходження служби в міліції.

Судами був встановлений факт виявлення бажання позивача працювати у Національній поліції України.

На думку суду першої та апеляційної інстанцій, відповідач - Управління МВС України в Черкаській області не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року набрало у встановленому порядку законної сили та, згідно ст.14 КАС України, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однак, незважаючи на вказані положення чинного законодавства щодо обов`язковості рішення суду, Управлінням МВС України в Черкаській області наказом від 19 лютого 2018 року №344 о/с повторно звільнено позивача з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення, тобто, фактично, з тих самих підстав, що є неприпустимим.

Згідно ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 розділу XI Закону №580 передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції

Згідно пункту 10 розділу XI Закону №580 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону (пункт 11 розділу XI Закону № 580).

Згідно підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06.11.2015 року включно.

У разі не прийняття на службу до поліції через невідповідність вимогам до поліцейських, або ж відмови від проходження служби в поліції, працівника міліції звільняють зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, тобто, на підставі пункту 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до приписів п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

При цьому, у першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. Наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до п.п. «г» п.64 Положення №114.

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

У постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Так, згідно п.7 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580, Кабінету Міністрів України в місячний строк передбачено було забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (зазначена норма чинна з 07.08.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ (чинна з 24.09.2015 року) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Згідно положень ч. 9 ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи (ч. 2 ст. 33). Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Таким чином, відбулась ліквідація територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, з одночасним утворенням територіальних органі Національної поліції, які виконують ті ж самі повноваження.

Зазначені обставини встановлюють обов`язок роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи.

В даному випадку, відповідачем не надано жодних доказів щодо пропонування ОСОБА_1 будь-якої посади в органах поліції або його невідповідність вимогам до поліцейських на момент вирішення питання про його звільнення.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що судовим рішенням по справі №823/5420/15 встановлено, що ОСОБА_1 мав бажання проходити службу в поліції, у зв`язку з чим був спрямований рапорт з проханням звільнити з органів УМВС України в Черкаській області, оскільки останній виявив бажання проходити службу в ГУ НП в Черкаській області. Також, позивачем було надано в управління кадрового забезпечення УМВС України в Черкаській області заяву про прийняття на службу до поліції.

Вказані обставини, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, не підлягають повторному доказуванню.

Таким чином, позивач у встановлений Законом України «Про Національну поліцію» строк висловив бажання (згоду) проходити службу в органах поліції, а тому УМВС України в Черкаській області зобов`язано було вжити всіх необхідних заходів для переведення позивача за його згодою на іншу роботу. Однак, у порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (з 06.08.2015 року) та до прийняття УМВС України в Черкаській області наказу №344 о/с від 19.02.2018 року в частині звільнення позивача за пунктом 64 г (через скорочення штату) позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що рапорт Гаврасієнка О ОСОБА_3 про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України розглянуто ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області та встановлено обставини, що унеможливлюють позитивно вирішити відповідне питання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вказані обставини мали місце в травні 2018 року, тобто після прийняття спірного наказу про звільнення №344 о/с від 19.02.2018 року та звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

А відтак, зазначена обставина не впливає на вирішення судом питання щодо правомірності наказу відповідача №344 о/с від 19.02.2018 року в частині звільнення позивача із займаної посади.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність наказу Управління МВС України в Черкаській області №344 о/с від 19.02.2018 року в частині звільнення у запас Збройних сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів) капітана поліції ОСОБА_1 (М-135615) старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Корсунь-Шевченківського РВ УМВС, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Апелянт посилається на те, що ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області не може поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Корсунь-Шевченківського РВ УМВС, оскільки 06.11.2015 року, згідно наказу МВС України №1388, всі штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України скасовані та всі посади скорочені.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області наділена повноваженнями на здійснення всіх дій, передбачених законодавством при ліквідації установи, у тому числі щодо проведення розрахунків та поновлення на посаді протиправно звільнених осіб.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В поданій апеляційній скарзі ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області не заперечує висновків суду першої інстанції щодо правильності здійснених судом розрахунків сум, які підлягають виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням його звільнення незаконними (середній заробіток за час вимушеного прогулу та виплати за затримку виконання рішення суду).

Однак, апелянт зазначає, що при задоволенні вимог позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції залишено поза увагою, що при присуджені оплати за час вимушеного прогулу має бути враховано заробіток особи за місцем нової роботи, який відповідна особа мала у цей час. При цьому, ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області зазначає, що з 18.08.2018р. позивач працевлаштований в Державній виконавчій службі Корсунь-Шевченківського району Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та отримує там заробітну плату.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки КЗпП України не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин.

Посилання апелянта на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України N 3248-IV від 20 грудня 2005 року.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-511цс16.

Більше того, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано жодного доказу в підтвердження того, що позивач є працевлаштований з серпня 2018 року. Варто зазначити, що про вказану обставину відповідач не повідомляв під час розгляду справи в суді першої інстанції, тоді як суду апеляційної інстанції, на виконання вимог ч.4 ст.308 КАС України, ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області не зазначила про існування причин, що об`єктивно не залежали від неї, які стали причиною неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 12.07.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук