Справа № 607/5764/19
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2019 Справа №607/5764/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської областів складі:

головуючого судді: Кунцьо С.В.

з участю секретаря с/з: Дуркало Т.В.

позивача : ОСОБА_1

представника відповідача: Кондрат Л.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до: Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, інспектора ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Смаль Т.Н.

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області, інспектора ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Смаль Т.Н. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою інспектора ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Смаль Т.Н. від 25.02.2019 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП в розмірі 1020 грн. Відповідно до даної постанови громадянин ОСОБА_1 25 лютого 2019 року о 15 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 28 ч, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив стоянку на місці яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю» та позначене дорожньою розміткою 1.30, чим порушив вимоги п.8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України. Із зазначеною постановою не згідний, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що працює водієм таксі, 25.02.2019 року він підвозив пасажира з інвалідністю на вул. Текстильну в м. Тернополі та на його прохання зупинив для висадки автомобіль на місці позначеного знаком 5.38 із табличкою 7.17, після чого його автомобіль заблокував із заду інший транспортний засіб, а тому він змушений був чекати на припаркованому місці, допоки не приїхали працівники поліції. Його пояснення працівники поліції не брали до уваги та винесли постанову, якою його притягнули до адміністративної відповідальності. Тому просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Кондрат Л.Р. заперечила щодо позову та просить відмовити у його задоволенні. Підтримала поданий до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого зазначила, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки факт вчинення ним правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП підтверджується відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль в зоні дії знаку 5.38 із табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю», чим він порушив вимоги п.8.4. «ґ» ПДР України. Крім цього вказала, що знак 5.38 із табличкою 7.17 поширюється лише на автомобілі на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», чого на транспортному засобі позивача не було виявлено. Вказаний відеозапис долучений до відзиву на адміністративний позов.

Відповідач інспектор ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старший лейтенант поліції Смаль Т.Н. в судове засідання не з`явилася з невідомих суду на те причин, при цьому про поважність причини неявки суду не повідомила. За наявності вказаних обставин, беручи до уваги повторну неявку відповідача, враховуючи вимоги ч.3 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні у якості свідка допитано громадянина ОСОБА_3 , який суду пояснив, що в кінці лютого 2019 року він разом із своєю донькою, яка є інвалідом першої групи, під`їхав під торговельно - розважальний центр «Подоляни», що в м. Тернополі по вул. Текстильна. В подальшому він хотів припаркувати свій автомобіль у відведеному для цього місці, а саме місці призначеного для паркування осіб з обмеженими можливостями «інвалідів», однак таке паркувальне місце було зайняте іншим транспортним засобом. У зв`язку із чим він підійшов до водія, який перебував у автомобілі та попросив його покинути дане місце на що той йому відмовив. Після чого він викликав працівників поліції, які приїхали через 30 хвилин, під час яких водій вищевказаного автомобіля повторно відмовився покинути зайняте ним місце, хоча будь яких причин чому він там припаркувався не вказав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 467905, громадянин ОСОБА_1 25 лютого 2019 року о 15 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Текстильна, 28 ч, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив стоянку на місці яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю» та позначене дорожньою розміткою 1.30, чим порушив вимоги п.8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України, за що передбачено адміністративну відповідальність згідно ч.5 ст.122 КУпАП.

Згідно постанови серії БР № 467905 від 25.02.2019 року, винесеної інспектором ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старшим лейтенантом поліції Смаль Т.Н., на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1020 грн.

Частиною 5 ст.122 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за порушення зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема «ґ» - інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій де діють спеціальні правила. Зокрема, знак 5.38 "Місце для стоянки" застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знаку 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог ПДР України.

В свою чергу горизонтальна дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обставини вчинення правопорушення інкримінованого позивачу, повністю викладені у постанові серії БР № 467905 від 25.02.2019 року, які суд вважає об`єктивними, та такими що узгоджуються з доказами дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.

До суду відповідачем були надані відеоматеріали, відносно ОСОБА_1 де останній не визнає факт зупинки в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою до цього знаку 7.17 «Інвалід» на дорожній розмітці 1.30.

Так, оглядом аудіовізуального диску, судом встановлено, наступне: автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , який облаштований розпізнавальними знаками як «таксі», припаркований на вул. Текстильна, в м.Тернополі поблизу ТРЦ «Подоляни», на місці відведеному для паркування осіб з обмеженими можливостями - інвалідів, яке позначене інформаційно-вказівним знаком 5.38 із табличкою 7.17 та розмітко 1.30. На відео поліцейський роз`яснює водію таксі про порушення ним правил дорожнього руху, та те, що їх викликала особа, яка мала право на паркування у відведемо місці, яке було зайняте, на що ОСОБА_1 стверджував, що підвозив пасажира з інвалідністю та не спроможний був покинути вказане паркувальне місце, оскільки йому було обмежено рух.

Проаналізувавши в судовому засіданні заперечення позивача, зокрема його твердження щодо невинуватості, покази представника відповідача та свідка, а також оглянутий аудіовізуальний диск, в повній їх сукупності, суд вважає, що факт порушення позивачем вимог п.8.4. «ґ» ПДР, а саме те, що він здійснив стоянку в зоні дії знаку де дозволено стоянку та зупинку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю або ті, які перевозять осіб з інвалідністю, та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП - знайшов своє підтвердження.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так, згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

В матеріалах справи наявна копія документу, а саме посвідчення інваліда, яке було долучено позивачем у якості доказу перевезення ним такої особи, однак суд не бере його до увагу, оскільки лише наявність самого документу, не дає суду підстави вважати, що саме цю особу підвозив ОСОБА_1 . Для зняття у суду відповідних сумнівів, до зали судових засідань викликалася особа, про копію посвідчення якої згадувалось вище, однак такий не з`являвся на виклики суду. Будь яких інших доказів того, що саме вказана особа скористалася у вищевказаний день та час послугами таксі, водієм якого був ОСОБА_1 та на прохання якого останній здійснив зупинку автомобіля, суду не надано.

Також слід зазначити, що пояснення позивача про те, що він виконувавши свої обов`язки, а саме здійснюючи перевезення пасажирів, в даному випадку пасажира з інвалідністю, здійснив зупинку у зоні дії знаку 5.38, для висадки пасажира, та наміру для подальшого паркування у нього не було, ніяким чином не підтверджуються ні одним із наявних у суду доказів. В розділі 1 ПДР визначені терміни, зокрема:

- стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

- зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

З відеозапису вбачається, що зупинку водій таксі не здійснював, оскільки час його стоянки перевищував визначений ПДР час, більше того наміру покинути місце паркування у нього не було. При цьому позивач поводив себе зухвало та намагався працівників поліції звинуватити у незнанні правил дорожнього руху, що є не повагою до суб`єкта владних повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків.

Крім цього у судовому засіданні було підтверджено те, що на утриманні у громадянина ОСОБА_3 , який допитувався судом у якості свідка, є дочка, інвалід першої групи, з якою він у кінці лютого 2019 року приїхав до розважального центру по вул.Текстильна, в м.Тернополі, де мав на меті припаркувати свій автомобіль у відведеному для цього місці, а оскільки таке місце було зайняте іншим транспортним засобом, який не мав розпізнавальних знаків «Інвалід», він отримавши негативну відповідь від водія таксі покинути місце паркування, викликав працівників поліції. Такі дії свідка суд розцінює, як захист своїх прав у відповідності до Закону, оскільки із наявного відео вбачається, що права його дійсно були порушені, а із сторони позивача вбачається явна зневага до особи свідка, зокрема і до вимог чинного законодавства.

Суд вважає, що інспектор ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП при винесенні оскаржуваної постанови діяла в межах своєї компетенції та відповідно до діючого законодавства, а постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором патрульної поліції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Зазначене дає суду підстави для висновку, що звернення позивача до суду пов`язане не із захистом його порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є намаганням ухилитися від адміністративної відповідальності. Самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач мав би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до п.1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а відповідно до п.1.9. - особи, які порушують їх, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП.

Статтями 268, 269, 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості розгляду окремих категорій адміністративних справ.

Так, статтею 286 встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за результатами розгляду справи, в задоволенні вимог позивача про скасування постанови слід відмовити, у зв`язку з тим, що відповідачем здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідно до приписів чинного законодавства на підставі відповідних доказів про які зазначено в постанові, адже доказів, які б спростовували надані відповідачем докази в обґрунтування наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги заперечення позивача, оскільки ці твердження є непослідовні, суперечливі і не відповідають встановленим обставинам по справі,судом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а тому аналізуючи наведені факти, приймаючи до уваги, те що водії зобов`язані дотримуватись обов`язків покладених на них ПДР України та іншими нормативними актами, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, суд приходить до переконання, що підстав для скасування постанови відносно позивача та закриття провадження у справі - відсутні.

На підставі ст.55 Конституції України, ст.9, ст.122, п.1 ст.247, ст.251, 258, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, ЗУ « Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП, інспектора ВБДР УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Смаль Т.Н. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду складено 15 липня 2019 року

Головуючий суддяС. В. Кунцьо