Справа № 120/1020/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2019 р. Справа № 120/1020/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача І та ІІ: Вербицька Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку (загального/спрощеного) позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (ІІ)

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач І) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що в 1993 році їй була призначена пенсія за віком Ленінським районним відділом соціального забезпечення, яку вона отримувала до 1994 року. В 1994 році позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю у зв`язку з чим припинено виплату пенсії та знято її з пенсійного обліку. Однак, дізнавшись в грудні 2018 про рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009, позивач через свого представника 21.02.2019 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про поновлення виплати пенсії.

Проте, листом правління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 07.03.2019 №69/М-1/1 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, навівши мотиви такої відмови.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 29.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в порядку визначеному статтею 263 КАС України.

Ухвалою від 17.04.2019 призначено перше судове засідання у справі на 14.05.2019.

14.05.2019 судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі другого відповідача - УПФУ в місті Вінниці.

31.05.2019 представником відповідача ІІ подано до суду відзив на адміністративний позов, зі змісту якого вказали, що частиною першою ст.44 Закону передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На виконання положень даної статті, постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 із змінами від 07.07.2014 року №13-1, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок).

Відповідно до ч. 1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

Згідно наданих документів, місцем проживання та реєстрації ОСОБА_2 є Ізраїль. На території України позивач проживає без реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Враховуючи вищезазначене, виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. На даний час договір в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений.

Враховуючи вищевикладені обставини, управління не вбачає правових підстав для призначення пенсії по віку ОСОБА_2

10.06.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній посилаючись на рішення КСУ від 07.10.2009, наголосив на правомірності позиції позивача викладеній у позовній заяві.

Ухвалою від 08.07.2019 позовну заяву в частині позовних вимог щодо зобов`язання управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести ОСОБА_2 поновлення та перерахунку пенсії за віком з 07.10.2009 року по 21.02.2019 року шляхом поновлення її в розмірі відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідачів заперечила щодо задоволення адміністративного позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Представник в інтересах ОСОБА_2 21.02.2019 звернувся до УПФУ в місті Вінниці із заявою про поновлення виплати пенсії, додавши до неї копію паспорта ОСОБА_2 , копію довіреності, копію паспорта.

Листом УПФУ в місті Вінниці від 07.03.2019 №69/М-1/1 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії. В обґрунтування вказаної відмови зазначено, що Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено особливості поновлення виплати пенсії. Так, пунктом 1.5 Порядку визначено, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (пункт 2.9 Порядку). Зазначили, що заявником не надано підтвердження факту проживання на території, яка обслуговується УПФУ в місті Вінниці. Вказали, що управління не має правових підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії за віком згідно з Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як виникнення права на пенсію пов`язується з умовою постійного проживання заявника на території України (в даному випадку, безпосередньо в місті Вінниці) або укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Наведені норми гарантують права та свободи незалежно від місця проживання чи місця перебування особи.

Водночас, особливості припинення та поновлення виплати пенсії визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон) та Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Порядок), що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1).

Одна із підстав для припинення виплати пенсії була визначена пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону, відповідно до якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Також статтею 51 Закону передбачалося, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" . Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відтак, з моменту визнання неконституційними положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у відповідача не було підстав для посилання на вказані приписи з огляду на те, що такі втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.

Такі ж висновки містяться у судовій практиці Верховного Суду (постанова від 31 січня 2019 року у справі №520/9721/16-а, постанова від 12 березня 2019 року у справі №441/1239/17, постанова від 12 березня 2019 року у справі №308/6229/16-а).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону №1058, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. При цьому, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Відтак, проживаючи в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

За таких обставин, відмова відповідача у поновленні виплати ОСОБА_2 пенсії за віком та її перерахунку з підстав того, що позивач проживає на території іншої держави, а документи, які б засвідчили факт його проживання (реєстрації) на території України (в тому числі факт проживання (реєстрації) в певному районі міста) відсутні, є цілком необґрунтованою та протиправною.

Відтак, аналіз підстав, за яких відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 , свідчить про їх безпідставність, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Визначаючись з приводу того, з якого часу позивачу слід поновити виплату пенсії, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 1.5 Порядку визначено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Днем звернення за поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (пункт 1.7 Порядку).

При цьому, згідно з пунктом 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Аналіз наведених положень Порядку дає підстави дійти висновку, що з моменту отримання органом Пенсійного фонду заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії у нього є 10 днів для прийняття рішення.

З огляду на те, що суд встановив, що підстав для відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії у відповідача не було, тому, на переконання суду, в день отримання УПФУ в місті Вінниці заяви про поновлення виплати пенсії можливо було прийняти рішення про поновлення такої виплати на підставі поданих документів.

Таким чином, для відновлення прав позивача слід зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 21 лютого 2019 року та здійснити перерахунок поновленої пенсії та привести її розмір відповідно до статті 43 та пункту 4-1 Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №441/1239/17.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 21 лютого 2019 року та здійснити перерахунок поновленої пенсії та привести її розмір відповідно до статті 43 та пункту 4-1 Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на користь ОСОБА_2 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 15.07.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович