Справа № 809/876/14
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 809/876/14

Провадження № 11-60апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» (далі - Кооператив) на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року (суддя Скільський І. І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року (судді Хобор Р. Б., Попко Я. С., Сеник Р. П.) у справі № 809/876/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» (далі - ТОВ «Х-Адванс») до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області (далі - Реєстраційна служба), треті особи: Кооператив, ОСОБА_1 , про визнання недійсним і скасування рішення й зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ТОВ «Х-Адванс» звернулося до суду з позовом до Реєстраційної служби, у якому просило:

- визнати недійсним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Поповича Романа Васильовича від 01 червня 2013 року № 2777569 про проведення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1);

- зобов`язати Реєстраційну службу забезпечити внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на вказаний гараж.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч положенням Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703), відповідач здійснив державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж без документа про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію та документа, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку, витягу з Держаного земельного кадастру про земельну ділянку, а також без документа, що підтверджує викуп гаража членом Кооперативу. Оскільки гараж розташований на земельній ділянці, що належить ТОВ «Х-Адванс» на праві приватної власності, то рішення відповідача підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація - скасуванню шляхом внесення відповідних записів до Реєстру.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 12 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року, адміністративний позов задовольнив.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Кооператив у касаційній скарзі зазначив, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. На думку скаржника, факт укладення 12 серпня 2014 року договору оренди № 1 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 між ТОВ «Х-Адванс» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 є доказом відсутності порушення прав позивача. Крім того, заявлені позивачем у справі вимоги не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач зазначив про порушення своїх прав власника земельної ділянки, відтак цей спір повинен вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд.

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу ТОВ «Х-Адванс» зазначило, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, рішення є обґрунтованими, правильними по суті та справедливими. З огляду на встановлений судом факт відсутності в матеріалах реєстраційної справи документів, обов`язковість яких прямо визначена спеціальними нормами права, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для здійснення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж. Крім того, Кооператив подавав аналогічні за змістом касаційні скарги на судові рішення у справах, у яких предметом оскарження були інші рішення державних реєстраторів щодо реєстрації прав на інші гаражі членів Кооперативу. Такі касаційні скарги Кооперативу Вищий адміністративний суд України залишав без задоволення, а судові рішення, якими скасовувалися рішення про реєстрацію прав на гаражі, залишав без змін. У зв`язку з викладеним ТОВ «Х-Адванс» просить залишити без задоволення касаційну скаргу Кооперативу, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У додаткових поясненнях Кооператив та ОСОБА_1 послались на те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій повинні бути скасовані з підстав недотримання судами предметної юрисдикції.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 25 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану касаційну скаргу було передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23 січня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 11 лютого 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників з огляду на практику Європейського суду з прав людини про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Кооперативу.

Суди попередніх інстанцій установили, що 28 травня 2013 року державний реєстратор Попович Р. В. провів державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - гараж за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності -приватна, розмір частки -1/1, власник - ОСОБА_1

Реєстраційні дії проводилися на підставі документів, відображених в картці прийому заяви № 2622291, а саме: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2013 року № 3855 (реєстраційний № 1324707); квитанції про сплату державного мита від 22 травня 2013 року № ПН14992; копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_3 ; копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 ; копії технічного паспорту від 15 квітня 2013 року на гараж у АДРЕСА_2 ; витягу з протоколу від 31 березня 2013 року № 7 про затвердження списку членів/асоційованих членів Гаражного кооперативу «Соколи»; довідки від 10 квітня 2013 року № 42/01-04 про право власності на гараж по АДРЕСА_4; витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 16 квітня 2013 року.

Крім вищенаведених документів представник відповідача надав суду копію договору оренди землі від 16 березня 2006 року з додатками, проте сам договір не був відображений в картці прийому заяви від 12 червня 2013 року № 2622291 серед документів, на підставі яких проводилися оскаржувані реєстраційні дії.

01 червня 2013 року, за результатами розгляду заяви та доданих документів, відповідач прийняв рішення № 2777569 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого видано свідоцтво про право власності та витяг про реєстрацію права власності від 01 червня 2013 року № 4254225.

Вважаючи, що відповідач здійснив реєстрацію за третьою особою права власності на об`єкт нерухомого майна з порушенням чинного на той час законодавства та права ТОВ «Х-Адванс» як землевласника, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Х-Адванс», Івано-Франківський окружний адміністративний суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, керувався тим, що відповідач здійснив державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж з порушенням вимог Закону № 1952-ІV і Порядку № 703, а саме: без належного документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку; без документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; без документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України(тут і далі - у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС Українивизначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ТОВ «Х-Адванс» звернулося до суду з позовом до Реєстраційної служби про скасування рішення, яким проведено державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - гараж АДРЕСА_4 та на підставі якого третій особі видано свідоцтво про право власності на цей об`єкт.

При цьому підставою для звернення з позовом є те, що внаслідок прийняття рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказаний гараж порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки ділянка, на якій збудовано гараж, належить на праві приватної власності ТОВ «Х-Адванс».

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки позовні вимоги заявлено ТОВ «Х-Адванс» на захист порушеного, на його думку, права власності на земельну ділянку, а на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорює позивач, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня, 30 жовтня та 13 листопада 2018 року у справах № 806/1641/17 (провадження № 11-696апп18), № 809/973/14 (провадження № 11-858апп18) та № 809/649/14 (провадження № 11-859апп18) відповідно.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» задовольнити частково.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв

Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов В. В. Пророк

М. І. Гриців Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська