Справа № 826/2831/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2831/18 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника командувача Національної Гвардії України ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про визнання протиправними і скасування наказів від 17.01.2018 №28 та від 19.01.2018 №6 о/с у частині, яка стосується позивача, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Заступника командувача Національної Гвардії України ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , в якому просила суд:

-визнати протиправним і скасувати наказ т.в.о. командувача Національної Гвардії України (далі - НГ України) ОСОБА_2 №6о/с від 19.01.2018 у частині, що стосується рішення про звільнення позивача з військової служби через службову невідповідність;

-визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини (в/ч) 2260 НГ України ОСОБА_3 №28 від 17.01.2018 у частині, що стосується рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення адміністративного позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про непорушність прав позивача, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 НГ України на посаді начальника сховища автомобільного та бронетанкового майна господарського взводу батальйону охорони та забезпечення, військове звання старшина.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.01.2018 №28 на позивача накладено дисциплінарне стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" у зв`язку з відсутністю як за місцем проходження військової служби, так і за місцем проходження ВЛК 16.11.2017, 17.11.2017, 21.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017, 25.12.2017, 27.12.2017, 29.12.2017 без поважної причини, у порушення наказу командира військової частини від 16.11.2017 №230 (по стройовій частині), ст.ст. 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, а також враховуючи негативну характеристику, незадовільний рівень підготовки за спеціальністю та наявність дисциплінарних стягнень.

У наказі зазначено, що заступником командира стрілецької роти по роботі з особовим складом батальйону охорони та забезпечення капітаном ОСОБА_4 на підставі наказу командира частини від 30.11.2017 №596 проведено службове розслідування за фактами порушення порядку проходження ВЛК позивачем, в ході якого було встановлено, що 15.11.2017 позивачем згідно з наказом командира в/ч №230 (по стройовій частині) направлена для проходження ВЛК. За період з 15.11.2017 по 02.01.2018 позивач проходила ВЛК лише 5 днів. Враховуючи документи, що були представлені позивачем та інформацію, зазначену в листі начальника Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" №33/31-45, позивач була відсутня як за місцем проходження ВЛК, так і за місцем розташування в/ч 16.11.2017, 17.11.2017, 21.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017, 25.12.2017, 27.12.2017, 29.12.2017. Будь-якої інформації стосовно свого місця перебування у зазначені дні позивач посадовим особам в/ч не повідомляла.

Листом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.01.2018 №122, зареєстрованим в ГУ НГ України за вх. №484 від 18.01.2018, матеріали на звільнення позивача були направлені т.в.о. командувача НГ України ОСОБА_2 . У цьому ж листі та у доданому до матеріалів поданні від 17.01.2018 на звільнення позивача у запас командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 клопотав про звільнення позивача з військової служби п. "е" ч. 6 (через службову невідповідність) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом т.в.о командувача НГ України ОСОБА_2 від 19.01.2018 №6о/с "По особовому складу" на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 17.01.2018 №28 і клопотання командира в/ч НОМЕР_1 від 17.01.2018 №122 та відповідно до ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" припинено (розірвано) контракт та звільнено позивача з військової служби у запас за п. "е" ч. 6 (через службову невідповідність).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 23.01.2018 №16 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу в/ч та всіх видів забезпечення.

Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі засвідченими копіями наказу командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.01.2018 №28 (т. 1 а.с. 74, 75), листа командира в/ч НОМЕР_1 від 17.01.2018 №122 "Про звільнення військовослужбовця" та додатків до нього на 46 арк. (т. 1 а.с. 29-75), витягом з наказу №6о/с від 19.01.2018 (т. 1 а.с. 76), витягом з наказу від 23.01.2018 №16 (по стройовій частині) (т. 1 а.с. 134), копією припису командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 23.01.2018 №12 (т. 1 а.с. 8), копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 (с.с. 1, 8-13) (т. 1 а.с. 12-15), копією рапорту позивача від 23.01.2018 (т. 1 а.с. 7).

Вважаючи неправомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення її з військової служби, остання звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗС України затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗС України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 52 Дисциплінарного статуту ЗС України до військовослужбовців-жінок застосовуються дисциплінарні стягнення відповідно до їх військових звань.

Згідно ч. 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗС України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗС України службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗС України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військово-службовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідачем 2 на підставі рапорту командира господарчого взводу батальйону охорони та забезпечення молодшого лейтенанта ОСОБА_5 від 29.11.2017, копія якого міститься у справі (т. 1 а.с. 103), наказано заступнику командира стрілецької роти по роботі з особовим складом батальйону охорони та забезпечення капітану ОСОБА_4 у строк по 29.12.2017 включно провести службове розслідування за фактом порушення порядку проходження ВЛК позивачем.

Згідно з наявними у справі копією рапорту заступника командира стрілецької роти по роботі з особовим складом батальйону охорони та забезпечення капітана ОСОБА_4 від 29.12.2017 (т. 1 а.с. 89) і витягом з наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 29.12.2017 (т. 1 а.с. 61, 90), строк проведення вказаного службового розслідування продовжено до 19.01.2018.

Згідно з висновком службового розслідування від 17.01.2018, складеним заступником командира стрілецької роти по роботі з особовим складом батальйону охорони та забезпечення капітаном ОСОБА_4 , затвердженим командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , копія якого міститься у справі (т. 1 а.с. 62-65, 95-102), встановлено, що 15.11.2017 позивача згідно з наказом командира в/ч №230 (по стройовій частині) направлена для проходження ВЛК, проходження якої станом на 17.01.2018 нею не завершено.

Із листа Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" від 12.01.2018 №33/31-45 встановлено наступну інформацію:

15.11.2017 позивачу виданий акт медичного обстеження для проходження ВЛК, цього ж дня вона була оглянута хірургом, невропатологом, окулістом;

20.11.2017 позивач була оглянута гінекологом;

22.11.2017 позивач оглянута стоматологом;

26.12.2017 позивач оглянута дерматологом та отоларингологом;

28.12.2017 позивач оглянути терапевтом;

02.01.2018 позивач оглянута психіатром, який направив її до "Центру епілепсії" в місті Києві з метою обстеження і консультацій у епілептолога для уточнення діагнозу та подальшим оглядом психіатра.

З метою з`ясування причин не проходження ВЛК позивачем, останній 17.01.2018 у присутності заступника командира частини по роботі з особовим складом ОСОБА_7 , начальника медичної служби ОСОБА_8 , начальника юридичною служби ОСОБА_9 запропоновано надати письмові пояснення стосовно відсутності за місцем проходження ВЛК, для чого їй були надані відповідні бланки пояснювальних записок із сформульованими питаннями.

На зазначені питання позивач надавати пояснення відмовилася, про що складено акт про відмову від надання пояснень, додатково усно зазначила, що причини відсутності на ВЛК з наданням підтверджуючих документів зазначила у рапорті, який написала у цей же день на ім`я командира господарського взводу молодшого лейтенанта ОСОБА_5 .

Згідно з рапортом позивача від 17.01.2018 та додатків до нього за час проходження ВЛК (з 15.11.2017 по 17.01.2018) вона перебувала на амбулаторному лікуванні один раз, а саме з 27.11.2017 по 06.12.2017 (листок непрацездатності серії АДВ №867871, виданий Центром первинної медико-санітарної допомоги); по догляду за дитиною два рази з 07.12.2017 по 11.12.2017 (довідка про тимчасову непрацездатність №1702, видана Центральною поліклінікою МВС України), з 12.12.2017 по 23.12.2017 (листок непрацездатності АДІ №293813, виданий центром обслуговування дитячого населення у Печерському районі міста Києва).

Таким чином, позивач не надала підтверджень поважної причини відсутності як за місцем проходження ВЛК, так і за місцем служби у наступні дні: 16.11.2017, 17.11.2017, 21.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017, 25.12.2017, 27.12.2017, 29.12.2017. У зазначені дні, як зазначено у висновку, позивач до розташування в/ч не прибувала, своєму безпосередньому начальнику будь-якої інформації стосовно проходження ВЛК не доповідала.

За висновками службового розслідування відсутність позивача за місцем проходження ВЛК протягом вищевказаних восьми днів без поважної причини, свідчить про ухилення від проходження ВЛК позивачем та невиконання нею наказу командира в/ч від 16.11.2017 №230 про направлення для проходження ВЛК, вимог ст.ст. 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Згідно з висновком при проведенні службового розслідування враховано: період перебування позивача на військовій службі з 21.01.2013; наявність у неї вищої освіти (бакалавр); період перебування на посаді з 01.06.2016; посереднє ставлення до виконання своїх обов`язків, а з червня 2017р. безвідповідальне, наявність з цього часу постійних порушень військової дисципліни та фактичне невиконання функціональних обов`язків у зв`язку з відсутністю на службі; знання не в повному обсязі вимог Статутів ЗС України; наявність порушень статутних правил військової ввічливості, як по відношенню до колег, так і командування частини; низький рівень виконавської дисципліни; не завжди вчасне виконання розпоряджень начальників; низьку підготовку в обсязі займаної посади; висновок щорічного оцінювання за 2017р. незадовільно, займаній посаді не відповідає, доцільно розглянути щодо відповідності займаній посаді.

Зазначається про те, що останнім часом позивач намагається навмисно створювати безпредметні конфліктні ситуації як з питань своєї службово-бойової діяльності, так і побутових питань, висуваючи при цьому необґрунтовані претензії та звинувачення до посадових осіб в/ч і, як правило, викликаючи поліцію. перешкоджає проведенню щодо неї службових розслідувань, шляхом небажання надавати пояснення та уникаючи ознайомлення з матеріалами розслідувань.

Також враховано наявність станом на 17.01.2017 дисциплінарних стягнень, а саме:

- сувора догана, за неналежну поведінку біля ГУ НГ України та порушення ст.ст. 11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України, оголошена наказом командира в/ч від 27.10.2017 №534;

- догана, оголошена 29.10.2017 командиром батальйону охорони та забезпечення за порушення вимог ст.ст. 12, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України;

- сувора догана, оголошена наказом командира в/ч 2260 №19 від 11.01.2018 за порушення вимог ст.ст. 11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Крім цього, враховано постійні скарги на стан здоров`я: звернення до медичного пункту частини за медичною допомогою 24.01.2017, 30.01.2017, 03.02.2017, 09.03.2017; амбулаторне лікування в ЦП МВС України по догляду за дитиною з 17.05.2017 по 24.05.2017; стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ЦГ МВСУ України по місту Києва з 06.07.2017 по 01.08.2017; стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ДУ ТМО МВС України по місту Києву з 02.08.2017 по 11.08.2017; амбулаторне лікування в ДУ ТМО МВС України з 27.09.2017 по 09.10.2017; амбулаторне лікування в ЦП МВС України по догляду за дитиною з 10.10.2017 по 13.10.2017; амбулаторне лікування за місцем приписки по догляду за дитиною з 17.10.2017 по 31.10.2017; стаціонарне лікування в ДУ ТМО МВС України по місту Києву з 01.11.2017 по 14.11.2017.

Судом першої інстанції вірно враховано, що зазначені у висновку обставини підтверджуються наявними у справі копіями матеріалів службового розслідування, зокрема: витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 16.11.2017 №230 (по стройовій частині) про направлення позивача для проходження ВЛК (амбулаторне лікування) (т. 1 а.с. 106); листом Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву" від 12.01.2018 №33/31-45 (т. 1 а.с. 72, 115); рапортом позивача від 17.01.2018 про її перебування на лікарняному під час проходження ВЛК та доданими до нього довідки ЦП МВС України №1702 про тимчасову непрацездатність, листків непрацездатності серії АДВ №867871 та серії АДІ №293813 (т. 1 а.с. 66, 67б-68б, 116-118, 120); актом про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог від 17.01.2018 (т. 1 а.с. 69, 107, 133); бланків пояснень із запропонованими позивачу питаннями (т. 1 а.с. 70, 71, 108-111); поясненнями начальника медичної служби ОСОБА_8 від 17.01.2018, в яких він зазначив, що у зв`язку з довготривалим перебуванням позивача на ВЛК та відмовою її повідомити стан проходження на адресу ВЛК направлено листа з проханням надати інформацію щодо проходження позивачем ВЛК, у відповіді на який зазначено про довготривалу відсутність позивача на ВЛК (т. 1 а.с. 112); поясненнями командира господарського взводу молодшого лейтенанта ОСОБА_5 від 17.01.2018, в яких він зазначив, що 15.11.2017 позивач знаходилася на ВЛК і він, як командир підрозділу, періодично телефонував позивачу, яка підтверджувала, що проходить комісію (т. 1 а.с. 113); листом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.01.2018 №17 начальнику Державної установи "Територіальне медичне об`єд-нання МВС України по місту Києву" (т. 1 а.с. 114); службовою характеристикою позивача від 17.01.2017 (т. 1 а.с. 121, 122); службовою карткою позивача (т. 1 а.с. 35, 36, 123-127); доповідною запискою старшого офіцеру відділу автомобільної техніки управління озброєння та техніки логістики ГУ НГ України ОСОБА_10 від 21.08.2017 (т. 1 а.с. 33); оцінною карткою позивача від 16.11.2017 (т. 1 а.с. 34); скаргою мешканців гуртожитку на базі відпочинку "Млиново" від 06.06.2017 та листом ДП "ІНЖЕКСБУД" від 08.06.2017 №41 щодо позивача (т. 1 а.с. 37, 38); висновків службових розслідувань відносно позивача від 19.06.2017, від 29.09.2017 (т. 1 а.с. 39-44); акта про відмову від надання пояснень від 10.10.2017 (т. 1 а.с. 45); листа командира в/ч НОМЕР_1 від 02.10.2017 №1518 про направлення матеріалів службового розслідування до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві (т. 1 а.с. 46); витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.10.2017 №534 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с. 47, 48); висновку службового розслідування відносно позивача від 25.10.2017 (т. 1 а.с. 49, 50); акта про відмову від надання пояснень від 17.10.2017 (т. 1 а.с. 51); рапорту командира батальйону від 29.10.2017 про оголошення позивачу догани (т. 1 а.с. 53); висновку службового розслідування від 10.01.2018 (т. 1 а.с. 54-58); витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.01.2018 №19, яким позивачу оголошено сувору догану (т. 1 а.с. 59).

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, позивачем та її представником не надано до суду доказів поважності причин відсутності позивача на місці служби при проходженні нею ВЛК 16.11.2017, 17.11.2017, 21.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017, 27.12.2017, 29.12.2017 та доказів повідомлення нею про причини відсутності безпосередньому керівнику, а відтак позивачем не спростовано вказаних у висновку службового розслідування обставин.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції поклав обов`язок доказування фактів на позивача, які повинні були встановлені відповідачем під час службового розслідування допустивши порушення норм матеріального права, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду надано належні докази на підтвердження допущених позивачем порушень. Натомість, у відповідності ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не були доведені обставини на яких ґрунтується її заперечення.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність позивача за місцем проходження ВЛК протягом вказаних у висновку службового розслідування днів (окрім 25.12.2017) без поважної причини та неповідомлення про дані обставини безпосередньому керівнику свідчить про ухилення позивача від проходження ВЛК позивачем та невиконання нею наказу командира в/ч від 16.11.2017 №230 про направлення для проходження ВЛК, вимог ст.ст. 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Вищевикладене свідчить про доведеність, згідно з вимогами ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗС України, факту вини позивача у описаних у висновку порушеннях службової дисципліни, а також законним і обґрунтованим наказ командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 №28 від 17.01.2018 про притягнення її до відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, з урахуванням характеру та обставини вчинення проступку, його наслідків, попередньої поведінки позивача, тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.

Зважаючи на обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, а також враховуючи, що наявні у справі копії листа командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 17.01.2018 №122 і доданих до нього матеріалів на звільнення позивача, підтверджують наявність і обґрунтованість підстав для звільнення позивача з військової служби, визначених п. "е" ч. 6 ст. 26 цього Закону, є вірним висновок суду першої інстанції про законність і обґрунтованість наказу т.в.о. командувача НГ України ОСОБА_2 №6о/с від 19.01.2018 в оскаржуваній частині.

Посилання апелянта на невірне застосування судом першої інстанції норми п. «ж» ст. 59 Дисциплінарного статуту ЗСУ, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно наведеної норми, командир полку (корабля 1 рангу), бригади має право звільняти з військової служби солдатів (матросів), сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової служби) за службовою невідповідністю.

Твердження скаржника обґрунтовані відсутністю підстав для прийняття оскаржуваних рішень саме 17.01.2018 та 19.01.2018 із посиланням на ст.87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доказів перебування позивача у вказаний період на лікуванні, відпустці, відсутності на службі з інших причин, позивачем не надано.

Також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: