Справа № 683/737/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №683/737/17

адміністративне провадження №К/9901/24472/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 683/737/17

за позовом ОСОБА_1

до Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області

на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року (у складі головуючого судді Андрощук Є.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Сторчака В.Ю., суддів Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області, в якому просить:

визнати незаконними дій Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу період його роботи у ПАТ «Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування» з 01 листопада 2008 року по 01 грудня 2008 року, з 09 червня 2009 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 28 лютого 2011 року, з 01 травня 2012 року по 31 серпня 2016 року (всього 5 років 11 місяців 18 днів); період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року; період його роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 квітня 1989 року;

зобов`язати Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області зарахувати до загального трудового стажу період його роботи у ПАТ «Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування» з 01 листопада 2008 року по 01 грудня 2008 року, з 09 червня 2009 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 28 лютого 2011 року, з 01 травня 2012 року по 31 серпня 2016 року (всього 5 років 11 місяців 18 днів); період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року; період його роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 квітня 1989 року та здійснити перерахунок пенсії, з врахуванням заробітної плати за період його роботи у ПАТ «Старокостянтинівський завод ковальсько-пресового устаткування» з 01 листопада 2008 року по 01 грудня 2008 року, з 09 червня 2009 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 28 лютого 2011 року, з 01 травня 2012 року по 31 серпня 2016 року (всього 5 років 11 місяців 18 днів); період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року; період його роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 квітня 1989 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови у зарахуванні до загального трудового стажу позивача період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року; період його роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року. Зобов`язано Старокостянтинівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області зарахувати до загального трудового стажу позивача період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року; період його роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року та здійснити перерахунок пенсії позивачу, з врахуванням заробітної плати за період його навчання у професійно-технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року та період роботи у кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про обґрунтованість частини позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 17 листопада 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 683/737/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапи В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 683/737/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 з 11 вересня 2016 року перебуває на обліку в Старокостянтинівському ОУПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак при призначенні пенсії, відповідач не зарахував до його трудового стажу навчання в професійно-технічному училищі м. Красилова з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року, мотивуючи свою відмову тим, що вказаний період співпадає з періодом строкової військової служби, а також роботу в трудовому кооперативі "Зоря" з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, частково задоволено позовні вимоги. Крім того, відповідач зазначає, що при розрахунку пенсії позивачу не зараховано в загальний стаж період навчання в технічному училищі № 2 м. Красилова Хмельницької області, так як він співпадав з періодом проходження строкової служби. Також не зараховано період роботи в кооперативі «Зоря» з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року так як підстава внесення запису про роботу дописана іншою ручкою.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Згідно зі статтею 41 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача.

Згідно зі статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено судами попередніх інстанцій із записів в трудовій книжці позивача, він з 11 листопада 1974 року по 28 листопада 1976 року проходив строкову військову службу (записи №№1-2), що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка НК № 3454410 від 11 листопада 1974 року.

При цьому, як встановлено судами із записів № 3 та № 4 позивач навчався в професійно-технічному училищі м. Красилова, після проходження військової служби з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року, а отже суд погоджується з судами попередніх інстанцій про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в зарахуванні до трудового стажу зазначеного часу навчання, посилаючись на те, що період навчання співпадає з періодом строкової військової служби.

Окрім того, з трудової книжки, належної позивачу судами встановлено, що він з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року працював в кооперативі "Зоря" і даний запис внесено на підставі протоколу № 1 від 19 квітня 1988 року та скріплено печаткою кооперативу, що відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що відповідачем безпідставно відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу позивача спірних періодів з 14 грудня 1976 року по 15 квітня 1977 року та з 11 квітня 1988 року по 26 червня 1989 року.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 423/3762/16-а.

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як запереченням на адміністративний позов, так і поданій пенсійним органом в апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Старокостянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення.

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа