Справа № 826/11528/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року № 826/11528/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Лавренюк Н.С

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Мельниченко Лілія Борисівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_2

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених на те посадових осіб Укртрансбезпеки щодо невиконання повноважень, передбачених п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, ст. 255 КУпАП, які полягають у забезпеченні та вжитті заходів, в межах своєї компетенції, щодо попередження, виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності відповідно за КВЕД 49.32. «Надання послуг таксі без ліцензії або з порушенням ліцензійних умов», відповідно до ст. 164 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач нехтує своїми повноваженнями щодо забезпечення та вжитті заходів, у межах своєї компетенції, щодо попередження, виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 164 КУпАП, а саме щодо здійснення господарської діяльності відповідно до КВЕД 49.32. «Надання послуг таксі» без ліцензії або з порушенням ліцензійних вимог. На звернення із запитом про надання інформації, відповідач дає неповні та необґрунтовані відповіді.

Відповідач із поданим позовом не погоджується, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов ОСОБА_2 є безпідставним та надуманим, він не підтверджується жодним доказом та є його суб`єктивним баченням ситуації. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 15.07.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є головою Всеукраїнської громадської організації «Української таксомоторної асоціації», заступником голови Федерації роботодавців України , Головою Федерації роботодавців м. Києва, Головою Київської міської організації роботодавців.

Подання вказаного позову зумовлено тим, що позивач звертався до Державної служби України з безпеки на транспорті із запитом на публічну інформацію № 10-05/18УТБ від 10.05.2018 року про надання офіційного документу щодо виконання повноважень, передбачених п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, зокрема щодо провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на таксі без ліцензії чи здійснення такого виду діяльності з порушенням умов ліцензування. У вказаному листі просив також надати офіційний документ щодо кількості складених протоколів про правопорушення, відповідно до ст. 255 КУпАП, кількості направлених до суду протоколів, кількості сплачених штрафів.

У відповіді Укртрансбезпеки № 4146/03/15-18 від 16.05.2018 року, на думку позивача, йому не було надано вичерпної відповіді по запитанням, які були зазначені в запиті на публічну інформацію, а саме не надано інформації щодо кількості складених протоколів уповноваженими працівниками Укртрансбезпеки, а також інформації щодо того, які заходи проводяться щодо превентивних та профілактичних мір реагування у 2016-2017 роках, спрямованих на запобігання вчиненню правопорушень, згідно ст. 164 КУпАП.

Позивач вважає, що оскільки у відповідача відсутня запитувана інформація, то відповідач не виконує повноваження, покладені на нього, як на центральний орган виконавчої влади.

Відповідач із такими твердженнями позивача категорично не погоджується та у відзиву на позовну заяву зазначив, що 16.05.2018 року розглянув запит позивача і в межах компетенції надав відповідь. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач навів дані територіальних управлінь Укртрансбезпеки за 2018 рік щодо складених протоколів про адміністративні правопорушення, результати розгляду таких протоколів, а також розміри сплачених штрафів.

Крім того, відповідач зазначив, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Для реалізації таких перевірок на території кожного територіального управління Укртрансбезпеки створені та діють спільні мобільні групи, діяльність яких безпосередньо спрямована на виконання рішення Протоколу наради з питань безпеки пасажирських перевезень та контролю за дотриманням суб`єктами господарювання законності та правомірності під час перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, виконання працівниками та водіями підзаконних нормативно-правових актів чинного автотранспортного законодавства України, трудової, транспортної, фінансової дисципліни.

Діяльність вказаних мобільних груп спрямована на виведення з ринку нелегальних автомобільних перевізників, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусі та таксі, що здійснюють свою господарську діяльність без належної державної реєстрації та отримання ліцензії.

Відповідач зазначає, що територіальними органами Укртрансбезпеки за 9 місяців поточного року (станом на час подання відзиву на позовну заяву), здійснювались заходи державного нагляду (контролю), шляхом проведення рейдових перевірок, в частині порушення провадження господарської діяльності , за яке передбачено притягнення до відповідальності за ст. 164 КУпАП. В результаті таких заходів було направлено до суду 733 протоколи про адміністративні правопорушення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

За змістом частини сьомої статті 6 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пунктом 4 Положення №103 основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація, державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 5 Положення № 103 відповідач здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом;

Абзацом 1 пункту 8 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпеки здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Укртрансбезпеки як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком №3, в тому числі управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області та Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотримання габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно із п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема: наявність визначених ст. 39 і 48 Закону документів, на підстави яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом.

На підтвердження своїх доводів стосовно бездіяльності відповідача, позивач надав до суду копії запитів та листи-відповіді на них, відповідно до яких автомобілями служби таксі UBER на території м. Києва здійснювались дорожньо-транспортні пригоди. Також до позовної заяви були долучені фотографії з місць автотранспортних пригод і диск з відео програм телебачення, в яких мова йде про дорожньо-транспортні пригоди за участю водіїв таксі.

Проаналізувавши вказані матеріали, суд не приймає їх до уваги, як доказ на підтвердження позиції позивача, оскільки вважає, що виникнення дорожньо-транспортних пригод безпосередньо не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із бездіяльністю органів Укртрансбезпека. В якості причини вчинення дорожньо-транспортної пригоди можуть бути і недотримання правил дорожнього руху водієм чи пішоходом. Тому стверджувати про те, що вказані ДТП відбулись в зв`язку із бездіяльністю відповідача, є необґрунтованим.

На виконання вимог суду, відповідачем були надані письмові докази, а саме окреме доручення Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.10.2018 року № 674/05/13-18, відповідно до якого, територіальним органам Уктрансбезпеки необхідно забезпечити надання інформації щодо попередження, виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності осіб за здійснення господарської діяльності відповідно до КВЕД 49.32 «Надання послуг таксі» без ліцензії або з порушенням ліцензійних умов, відповідно до ст. 164 КУпАП, при цьому вказати кількість адміністративних протоколів, направлених до суду, загальну кількість розглянутих справ, а також зазначити кількість справ про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження за строками та за малозначністю.

Суд приймає до уваги надані відповіді на окреме доручення регіональних управлінь Укртрансбезпеки. Аналіз цих документів свідчить про те, що територіальні управління Укртрансбезпеки в областях проводять рейди із виявленням правопорушників, які здійснюють господарську діяльність із порушенням ліцензійних умов або без відповідної ліцензії при перевезенні пасажирів на таксі, складають протоколи про адміністративні правопорушення на підставі ст. 164 КУпАП, направляють їх до суду для розгляду.

Позивач стверджує про, що Укртрансбезпека не здійснює аналіз складених протоколів та подальший контроль за ними, що є умисною бездіяльністю уповноважених на те осіб.

Суд не погоджується із такими висновками позивача і зазначає з цього приводу наступне.

Бездіяльність - певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно з законодавством України.

Аналіз інформації територіальних управлінь Укртрансбезпеки свідчить про те, що ними в період з 01.01.2017 по 10.05.2018 року було складено 1 437 протоколів про адміністративні правопорушення під час здійснення перевезень на таксі, за ст. 164 КУпАП та перераховано до Державного бюджету України адміністративних штрафів у сумі 683 909 грн.

З огляду на це, суд не вбачає у діях посадових осіб відповідача бездіяльності, щодо невиконання повноважень, передбачених п.5 Положення про Держану службу України з безпеки на транспорті, які полягають у забезпеченні та вжитті заходів, в межах своєї компетенції, щодо попередження, виявлення та притягнення до відповідальності за здійснення господарської діяльності без або з порушенням ліцензійних умов.

До наданих додаткових пояснень позивача суд відноситься критично, оскільки позивач заперечує проти залучення документів на підтвердження позиції відповідача до матеріалів справи, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення спору, а також зазначає, що вказана інформація є неповною і надана не з усіх територіальних відділень Укртрансбезпеки.

Дійсно, судом встановлено, що не всі обласні структурні підрозділи відповідача надали статистичні дані щодо складених протоколів та кількості розглянутих судом справ, проте суд не вважає, що ці обставини свідчать про бездіяльність відповідача щодо виявлення правопорушень за ст. 164 КУпАП та притягнення винних осіб до відповідальності.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що запити були відправлені до всіх територіальних підрозділів Укртрансбезпеки, проте не від всіх підрозділів на час надання документів до суду, такі відповіді надійшли. Вказані обставини не є доказами бездіяльності територіальних підрозділів відповідача на тих територіях, від яких не надійшли відповіді та не може свідчити про те, що в даних областях робота із виявлення та запобігання правопорушень не проводиться.

В зв`язку із цим, суд не погоджується із висновками позивача про умисну бездіяльність уповноважених осіб Укртраснбезпеки щодо попередження, виявлення та притягнення за правопорушення за здійснення господарської діяльності без або з порушенням ліцензійних умов при перевезені пасажирів таксі.

Крім зазначеного, позивач не погоджується із прийняттям до уваги судом таких доказів, як копії рішень судових органів, за результатами розгляду правопорушень, складених на підставі ст. 164 КУпАП. Позивач вказує про те, що більшість матеріалів за даними справами повернуто відповідачу і провадження по справам закрито, оскільки матеріали неналежно оформлені або не дотримано строк направлення на розгляд даної категорії справ.

Суд не приймає вказані доводи позивача, тому що вважає, що в даній справі суд не оцінює зміст складених протоколів про адміністративні правопорушення та не надає оцінку діям інших судових інстанцій при прийнятті рішень за адміністративними протоколами, а вирішує питання про бездіяльність органів Укртрансбезпеки щодо попередження, виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності осіб за здійснення господарської діяльності без або з порушенням ліцензійних умов при перевезенні пасажирів таксі.

З урахування наведених обставин, на підставі проаналізованих матеріалів справи, суд вважає, що законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову немає.

Відповідач довів перед судом те, що діяльність по реалізації державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, в частині виявлення правопорушень та притягнення до відповідальності осіб за здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії або з порушенням ліцензійних умов, відповідачем проводиться, результати такої діяльності були надані суду та оцінені при прийнятті рішення по справі. Тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 77, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення складено 17.07.2019р

Суддя Н.Г. Вєкуа