Справа № 200/7261/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 р. Справа№200/7261/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Буряк І.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач) в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №9 від 13.05.2019 року Про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування починаючи з 09.02.2018 року; зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу період роботи у виробничо-комерційній фірмі ОСОБА_2 з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року. Крім цього позивач, просить допустити судове рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, а також встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Бахмутського-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою від 09.02.2018 року про призначення пенсії. За наслідками розгляду цієї заяви відповідачем прийнято рішення №18 від 23.07.2018 року про відмову у призначенні пенсії, обґрунтоване тим, що трудовий стаж позивача складає 21 рік 11 місяців 25 днів, що менше 25 років необхідного стажу. Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив останнє у судовому порядку. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року у справі №0540/9193/18-а визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно переглянути заяву від 09.02.2018 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду. При цьому позивач посилається на той факт що судовим рішенням у справі №0540/9193/18-а встановлено, що у трудовій книжці позивача належно відображений стаж роботи тривалістю понад 26 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 60 років.

Відповідачем на виконання судового рішення повторно переглянуто заяву про призначення пенсії, та за результатами перегляду винесено рішення №9 від 13.05.2019 року «Про відмову у призначенні пенсії», в обґрунтування якого зазначено, що позивач не має достатньої кількості стажу для призначення пенсії, трудовий стаж за період з трудового стажу період роботи у виробничо-комерційній фірмі ОСОБА_2 з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року не враховано, оскільки запис у трудовій книжці за зазначений період не завірений належним чином, тобто печатка підприємства та підпис керівника відсутні. Не погодившись із зазначеним рішенням позивач змушений звернутись за захистом порушеного права із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідачем у встановлений судом строк надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній просив суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що позивач 09.02.2018 року звернувся до управління за призначенням пенсії, до заяви надано трудову книжку від 23.04.1976 року НОМЕР_1 , яка містить запис про період роботи у у виробничо-комерційній фірмі Алла з 02.11.1993 року (наказ №59 від 02.11.1993 року) по 30.09.1999 року (наказ №14 від 14.09.1999 року), який не завірений належним чином, тобто печатка підприємства та підпис керівника відсутні. Уточнюючи довідки, що підтверджують даний стаж заявником не наданні. Відповідно даних, що містяться в трудовій книжці та індивідуальних відомостях про застраховану особу, страховий стаж позивача склав 21 рік 11 місяців 04 дні. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми пенсійного законодавства, відповідач вважає дії Управління щодо не зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу позивача та рішення про відмову у призначенні пенсії правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 .

09 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком з доданими документами, про що свідчить довідка управління № 420/02 від 09.02.2018 року

Рішенням відповідача № 18 від 23 липня 2018 року позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу 25 років. В рішенні зазначено про наявний стаж 21 рік 11 місяців 25 днів, тому право на призначення пенсії позивач набуде лише в 63 роки. Які саме періоди не враховано до трудового стажу, відповідач не зазначив.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив останнє в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року у справі №0540/9193/18-а визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно переглянути заяву від 09.02.2018 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач повторно переглянув заяву про призначення пенсії та додані до неї документи, за результатами такого перегляду, відповідачем винесено рішення №9 від 13.05.2019 року «Про відмову у призначенні пенсії». В обґрунтування зазначено, що згідно даних що містяться в трудовій книжці та індивідуальних відомостях про застраховану особу, страховий стаж позивача склав 21 рік 11 місяців 04 дні, що не достатньо для призначення пенсії. При цьому відповідачем зазначено про не врахування періоду роботи позивача у виробничо-комерційній фірмі ОСОБА_2 з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року на підставі того, що записи в трудовій книжці за визначений період не завірені належним чином, тобто печатка підприємства та підпис керівника відсутні. Уточнюючи довідки, що підтверджують даний стаж заявником не наданні.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності не врахування до страхового стажу певного періоду роботи позивача та як наслідок відмови у призначені пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту також - Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Оскільки позивач народився згідно паспорту 03 лютого 1958 року, то на момент звернення 09 лютого 2018 року йому виповнилося 60 років.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено загальний стаж роботи тривалістю понад 26 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 60 років.

Відповідно до п.18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджені наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яка була чинна на момент спірного періоду роботи позивача, встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряють печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, суд вважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а саме керівника, або уповноваженого ним органу, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а тому це не може впливати на її особисті права та обов`язки.

Та обставина, що керівник установи де працював позивач не засвідчив записи в трудовій книжці позивача печаткою та підписом, не робить записи, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2018 року справа № 644/9324/16-а та в постанові від 07 лютого 2018 року у справі №257/615/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зарахування позивачу до трудового стажу для призначення пенсії за віком період роботи у виробничо-комерційній фірмі ОСОБА_2 з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року та як наслідок винесення рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправними, а позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача №9 від 13.05.2019 року.

Щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 09.02.2018 року, зарахувавши до трудового стажу період роботи з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року, суд зазначає наступне.

За результатами розгляду справи, судом встановлено, що відповідач двічі виніс рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу з підстав недостатньої кількості трудового стажу у позивача для призначення пенсії, при цьому у першому рішенні не визначивши період, який не враховано при підрахунку стажу, останнє скасовано рішенням суду та відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, відповідно до яких, страховий позивача складає тривалістю понад 26 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 60 років.

Другим рішенням прийнятим на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року, відповідач, повторно розглянувши заяву позивача про призначення пенсії, відмовив у призначенні пенсії позивача практично з тих самих підстав, та на відміну від першого відмовного рішення, визначив період який не враховано до трудового стажу та підстави його не врахування.

Під розгляду справу, суд дійшов висновку про протиправність не врахування до трудового стажу період роботи позивача з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року та як наслідок про наявність підстав для скасування рішення від №9 від 13.05.2019 року.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказаний висновок суду постановлений із врахуванням постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року справа №1640/2594/18.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 09.02.2018 року, зарахувавши до трудового стажу період роботи з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року.

Щодо зазначеного позивачем клопотання про допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Таким чином, негайному виконанню підлягають рішення щодо вже призначених суб`єктом владних повноважень соціальних виплат (пенсій).

З огляду на те, що рішенням суду на відповідача покладено обов`язок щодо призначення позивачу пільгової пенсії, яка ще не виплачується, що в свою чергу вказує на відсутність порушення відповідачем порядку виплати пільгової пенсії позивачу, то вказана вимога позивача є зверненою на майбутнє та не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає, наступне.

Враховуючи закріплену Конституцією України, КАС України обов`язковість судових рішень, гарантії їх виконання та встановлення контролю за цією стадією судового процесу, а також тривалий період часу, впродовж якого порушене право позивача залишається остаточно не відновленим, суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин необхідно встановити судовий контроль за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 800/592/17.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №9 від 13.05.2019 року Про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування починаючи з 09.02.2018 року зарахувавши до трудового стажу період роботи у виробничо-комерційній фірмі ОСОБА_2 з 02.11.1993 року по 30.09.1999 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Встановити Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Донецької області строк для подачі звіту про виконання рішення суду у справі №200/7261/19-а впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати набрання ним законної сили.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2019 року.

Суддя І.В. Буряк