Справа № 9901/804/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року № 9901/804/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Президента України

про зобов`язання вчинити певні дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду з адміністративним позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Адміністрації Президента України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

зобов`язати Адміністрацію Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року;

зобов`язати Президента України прийняти рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року;

стягнути з Президента України та Адміністрації Президента України на користь позивача 1 462 080 доларів США в гривнях за курсом Національного банку України на день виплати всього відшкодування.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року роз`єднано позовні вимоги з виділенням в самостійне провадження вимог до Адміністрації Президента України про зобов`язання Адміністрації Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року, а також стягнення з Адміністрації Президента України на користь позивача відшкодування шкоди, та передано їх на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року (суддя Аблов Є.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та встановлено, що її розгляд буде відбуватись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Після повторного автоматизованого розподілу справи № 9901/804/18, проведеного на підставі розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року № 534, справу передано на розгляд судді Вовку П.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2019 року дану адміністративну справу прийнято до провадження.

Таким чином, в межах даної адміністративної справи суд розглядає позов лише в частині позовних вимог до Адміністрації Президента України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що існують законні підстави для застосування до позивача помилування на строк двадцять років, з огляду на що він просить суд зобов`язати Адміністрацію Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування та стягнути на його користь відшкодування шкоди.

У відзиві представник Адміністрації Президента України зазначає, що клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією та лише потім, за наявності підстав, передаються на розгляд по суті Президенту України. Клопотання щодо прийняття рішення про помилування ОСОБА_1 відповідачем вже розглянуті та за результатами їх розгляду прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Також представник відповідача стверджує про безпідставність посилання позивача на висновки Європейського суду з прав людини, зроблені у рішенні у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства».

Крім того, представник Адміністрації Президента України вказує, що доводи позивача щодо необхідності застосування законодавства, чинного на момент вчинення правопорушення, під час розгляду його клопотання про помилування, є необґрунтованими, тому просить суд у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач посилається на порушення відповідачем норм матеріального права в частині неврахування наявності у позивача готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач засуджений вироком Тернопільського обласного суду (тепер апеляційного суду Тернопільської області) від 21 вересня 2000 року до довічного позбавлення волі за бандитизм, умисне вбивство з корисливих мотивів двох осіб, вчинене організованою групою, незаконне придбання, перевезення, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

В свою чергу, на ім`я Президента України надійшло клопотання позивача від 16 січня 2018 року (т. 1 а.с. 2), а також клопотання осередку громадської організації «Українське капеланство» в Вінницькій області (т. 1 а.с. 5-6) про помилування ОСОБА_1 .

З наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 3 (т. 1 а.с 45) вбачається, що 10 липня 2018 року Комісія при Президентові України у питаннях помилування розглянула матеріали за клопотанням про помилування позивача та вирішила залишити його без задоволення, врахувавши при цьому ступінь та обставини вчинених позивачем злочинів, а також те, що адміністрація державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» висловилася про передчасність його помилування.

23 липня 2018 року Департамент з питань помилування Адміністрації Президента направив лист № 21-4591/01 (т. 1 а.с. 47-48) начальнику Вінницької установи виконання покарань № 1 та осередку громадської організації «Українське капеланство» в Вінницькій області про результати розгляду клопотання про помилування.

Вважаючи відмову у задоволенні клопотання про помилування протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедура розгляду Департаментом з питань помилування Адміністрації Президента клопотань про помилування та підготовки матеріалів до розгляду клопотання, повідомлення заявника про результати такого розгляду, передбачена Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015 (далі - Положення № 223).

Наказом Міністерства юстиції України від 28 вересня 2012 року № 1439/5 затверджений Порядок подання до Адміністрації Президента України матеріалів за клопотаннями про помилування засуджених та виконання указів Президента України про помилування, який визначає механізм підготовки матеріалів за клопотаннями про помилування засуджених і подання їх до Департаменту з питань помилування Адміністрації Президента України Міністерством юстиції України та виконання указів Президента України про помилування згідно з Положенням № 223.

У відповідності до п.п. 7-9 Положення № 223 підготовку матеріалів до розгляду клопотання про помилування та повідомлення заявника про результати такого розгляду здійснює Департамент з питань помилування Адміністрації Президента України (далі - Департамент). Департамент для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку запитувати та одержувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, установ виконання покарань необхідні для розгляду клопотання про помилування документи, матеріали та інформацію. Клопотання про помилування і підготовлені Департаментом матеріали попередньо розглядаються Комісією при Президентові України у питаннях помилування (далі - Комісія). Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

При цьому, згідно з п. 5 Положення № 223 особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Судом встановлено, що на засіданні 10 липня 2018 року, з урахуванням вказаних норм, Комісією розглянуто матеріали за клопотанням позивача про його помилування та, враховуючи ступень тяжкості та обставини вчинених позивачем злочинів, а також те, що адміністрація державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» висловилася про передчасність його помилування, Комісія дійшла висновку про відсутність підстав для внесення пропозиції Президентові України про помилування позивача.

При цьому, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, як на підставу для зобов`язання відповідача підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача, на те, що відповідачем не враховано наявності у позивача готовності до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки Положенням № 223 не передбачено необхідності врахування такої обставини в ході підготовки відповідних матеріалів.

Згідно з п.п. 10-14 Положення № 223 про клопотання, які не підлягають задоволенню за обставин, передбачених цим Положенням, Департамент доповідає Комісії. Пропозиції Комісії за результатами попереднього розгляду клопотань про помилування оформляються протоколом, який підписують голова та секретар Комісії. За результатами попереднього розгляду клопотань про помилування і матеріалів, підготовлених Департаментом, Комісія вносить Президентові України пропозиції про застосування помилування. Про клопотання, підстав для задоволення яких не знайдено, Комісія доповідає Президентові України. Про помилування засудженого Президент України видає указ. У разі відхилення Комісією клопотання про помилування засудженої особи повторне клопотання щодо неї за відсутності нових обставин, що заслуговують на увагу, може бути внесено на розгляд Комісії не раніш як через рік із часу відхилення попереднього клопотання.

Представник відповідача посилається на те, що Глава держави, погодившись з позицією Комісії, не видав указ про помилування позивача, в той час як позов в частині про зобов`язання Президента України прийняти рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року розглянуто Верховним Судом, за наслідками чого прийнято рішення від 18 лютого 2019 року про відмову у задоволенні позову, проте, як встановлено судом, вказане рішення не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач виконав покладений на нього Положенням № 223 обов`язок щодо підготовки матеріалів для попереднього розгляду Комісією, а остання на засіданні ухвалила залишити без задоволення клопотання позивача та доповіла про це Президенту України.

Водночас, суд вважає безпідставним посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», оскільки воно не є релевантним до обставин справи, що розглядається, з огляду на таке.

ЄСПЛ розтлумачив статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в контексті довічного ув`язнення таким чином: «… Стаття 3 має тлумачитися як така, що вимагає зменшення покарання в значенні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи мають місце суттєві зміни довічно ув`язненого, і що в ході покарання був зроблений такий прогрес у його виправленні, що тривале утримання в ізоляції не може бути виправдане пенологічними підставами» (п. 119 рішення).

Суд звертає увагу на те, що в Україні як і під час дії попереднього Указу Президента України від 16 вересня 2010 року № 902/2010, так і під час дії чинного Положення № 223 можливість такого перегляду ніколи не виключалась, на відміну від правової системи Сполученого Королівства.

Натомість, ЄСПЛ підкреслив, що «беручи до уваги розсуд, який повинен бути наданий Договірним державам у питаннях кримінального правосуддя і винесення вироку…, вказівки владі (виконавчій або судовій), яка повинна робити такий перегляд, не є необхідними. З тієї ж причини Суд не повинен визначати, коли цей перегляд має проводитися …» (п. 120 рішення).

Отже, ЄСПЛ констатує, що він, ураховуючи розсуд Договірних держав, не встановлює та не повинен встановлювати, коли саме (тобто після скількох років відбутого покарання) національні органи мають здійснити такий перегляд.

І в підсумку ЄСПЛ резюмує: «… Коли внутрішнє законодавство не передбачає можливості перегляду, довічне ув`язнення не досягатиме стандартів статті 3 Конвенції» (п. 121 рішення). І тільки «… якщо внутрішнє законодавство не передбачає ніякого механізму або можливості перегляду довічного ув`язнення, несумісність зі статтею 3 Конвенції на цій підставі виникає вже в момент призначення довічного покарання у вигляді позбавлення волі, а не на більш пізньому етапі позбавлення волі» (п. 122 рішення). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 800/317/17 (провадження № 11-625заі18).

Згідно з ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, суд не вбачає належних правових підстав для зобов`язання Адміністрації Президента України підготувати необхідні матеріали Президенту України для прийняття рішення про помилування позивача на строк двадцять років з відрахунком двадцяти років з 02 травня 1999 року та, відповідно, для стягнення з Адміністрації Президента України на користь позивача відшкодування шкоди.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем вчинено дії у відповідності до критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( 21100, місто Вінниця, вулиця Брацлавська, будинок 2 , Вінницька установа виконання покарань № 1) до Адміністрації Президента України (01220, місто Київ, вулиця Банкова, будинок 11) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк