Справа № 640/19894/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відмову в реєстрації місця проживання громадянину ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зареєструвати місце проживання громадянина ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення відомостей до паспортного документу громадянина ОСОБА_1 про його місце проживання за вказаною адресою та внесення цих даних до Єдиного державного демографічного реєстру.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова у реєстрації місця проживання позивачу за спірною адресою є протиправною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_2 ) у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання та про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії заяви про реєстрацію місця проживання вбачається, що на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 надана згода власника житла (квартири) - ОСОБА_2 (яка відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 26.07.1980, та згідно тексту вчиненої у паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 відмітки про сімейний стан, є дружиною позивача).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 05.07.2018 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41944931 від 06.07.2018. За даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленому 11.06.2018 ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки», місцем проживання замовника технічної інвентаризації ( ОСОБА_2 ) значиться адреса: АДРЕСА_4 .

За результатами розгляду заяв позивача відповідачем у знятті з реєстрації місця проживання та відповідно у реєстрації місця проживання було відмовлено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем зазначено недостовірні відомості про адресу майбутнього місця проживання у текстах поданих ним заяв про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання, тому, як наслідок, у відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА були достатні правові підстави для відмови позивачу в реєстрації та знятті з реєстрації місця проживання.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України <…> органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Згідно з пунктами 1, 7 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 19 КАС адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

З позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини стосуються відмови позивачу у реєстрації його місця проживання у квартирі, що на праві приватної власності належить його дружині (за адресою: АДРЕСА_1 ).

Отже, у даній справі спір фактично пов`язаний з реалізацією житлових прав особи щодо права користування (права на реєстрацію та проживання) квартирою АДРЕСА_1 , тобто з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношеннях з особою, яка заявляє своє право на користування відповідним майном.

У свою чергу, саме у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлювалося Верховним Судом (постанови від 14 березня 2018 року по справі № 709/427/15, від 27 червня 2019 року по справі № 638/13249/16-а, від 26 квітня 2019 року по справі № 818/3074/15, а також постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 по справі № 826/13571/17, від 16.05.2018 по справі №337/2535/17, постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2139цс15, від 02.03.2016 у справі № 6-14цс16).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала.

З огляду на викладене, враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим, не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, а тому висновки суду першої інстанції про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковими.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 34, 238, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов