Справа № 638/4992/19
Суддя: Грищенко І. О.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4992/19
Провадження № 2-а/638/290/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Грищенко І.О.

за участю секретаря - Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду адміністративний позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до тимчасово виконуючого обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича про скасування постанови серії НК № 622168 від 27.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що дії відповідача противоправні, а складена ним постанова, порушує його права та підлягає скасуванню. Інспектор не зібрав жодних даних про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки у дійсності вказаного відповідачем адміністративного правопорушення ним не скоювалося, будь-які докази на підтвердження факту скоєння ним відповідного правопорушення відповідачем на його прохання не надано. Зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як диспозицією частини другої статті 122 КУпАП, як правопорушення визначено не будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді воно набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Тобто, відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає виключно за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, а не за зупинку на вимогу поліцейського. Позивач також вказує, що п. 9.9 «б)» ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар, тобто вже після зупинки транспортного засобу, а не перед початком руху чи зміні його напрямку. Отже, на думку позивача ч.2 ст.122 КУпАП не передбачає відповідальності за порушення п.9.9 б) ПДР України.

Ухвалою від 10 квітня 2019 року було відкрито спрощене провадження у справі в зазначеній адміністративній справі та призначено справу до розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник позивача - адвокат Потерайло А.М. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, відзиву до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що постановою серії НК № 622168 від 27.03.2019 року ОСОБА_1 визнано винним за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно з вказаною постановою, 27.03.2019 р. о 14 год. 45 хв. в м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 141, відпрацьовуючи орієнтування по незаконному заволодінню автотранспорту Lexus LX 570 чорного кольору від 24.06., 02.07.2018 року зупинено водія ОСОБА_1 , що керував транспортним засобом Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 та на вимогу зупинки працівником поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив пункт правил 9.9 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 122 КУпАП.

Спірним у справі є факт вчинення позивачем порушення п. 9.9 «б» ПДР України та, як наслідок, правомірність прийняття відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 622168 від 27.03.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно з п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, в тому числі частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Відповідно до п, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, та висловлених останнім доводів.

Згідно з ст. 283 Кодексу про адміністративні правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити найменування органу, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте рішення по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак суд зауважує, що оскаржувана постанова не містить реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, що безумовно суперечить положенням ст. 283 КУпАП.

За ч. 2. ст. 276 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд також зазначає, що відповідачем було відмовлено позивачеві у задоволенні клопотань про перенесення розгляду справи за місцем його проживання - в Управління патрульної поліції в Харківській області та у перенесенні розгляду справи, щоби позивач міг скористатися правом на правову допомогу. Матеріали справи не містять жодних мотивів такої відмови з боку відповідача, що є порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Суд зауважує, що предметом розгляду в цій справі є постанова в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно її тексту (фабули, суті правопорушення - п. 6), ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за правопорушення: - на вимогу зупинки не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Пунктом 9.9 «б» ПДР України, визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Дійсно, в диспозиції частини другої статті 122 КУпАП передбачено як правопорушення, зокрема, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому суд вбачає в такій диспозиції два самостійних склади правопорушень:

- порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами;

- порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Правила користування попереджувальними сигналами визначено розділом 9 ПДР України, де міститься п. 9.9 «б», за порушення якого позивача притягнуто до відповідальності. Однак, диспозицією частини другої статті 122 КУпАП як правопорушення визначено не будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому оскаржувана постанова не містить будь-якого іншого пункту Правил дорожнього руху, порушення якого було допущено позивачем.

З наведеного вище вбачається, що ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачає відповідальності за порушення п. 9.9 «б)» ПДР України.

Крім того, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Наразі, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, при цьому пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором відібрано не було.

Під час розгляду справи відповідачем не дотримано вказаних вище вимог закону, згідно яких останній має забезпечувати точне й правильне застосування матеріальних і процесуальних адміністративно-правових норм з метою з`ясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та правильної юридичної кваліфікації, яка б виключала сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні проступку, за вчинення якого на певну особу накладається конкретне стягнення.

Також відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, при цьому обов`язок по доказуванню порушення позивачем правил дорожнього руху та правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним рішення. Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

Зважаючи ж на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, серії НК № 622168 від 27.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 вказаного вище закону, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №АБ - 3/1 від 02.04.2018 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер серія ХВ №1840, рахунок на оплату № 1 від 12.06.2019 року; акт здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги від 04.07.2019 року на підставі договору про надання правової допомоги №АБ-3/1 від 02.04.2018 року; платіжне доручення № 14368723 від 04.07.2019 року про сплату вказаних послуг у розмірі 250 грн.

У відповідності до ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином суд дійшов висновку про стягнення понесених позивачем витрат з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 205, 241-243 КАС України, ст.ст. 9, 33, 36, 121, 122, 251, 254, 258, 268 КУпАП, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК №622168 від 27 березня 2019 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії НК № 622168 від 27 березня 2019 року, винесену заступником командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Шевченком Миколою Сергійовичем про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 250,00 грн. (двісті п`ятдесят гривень) 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана відповідно до ст. 286 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Суддя І.О. Грищенко