Справа № 0940/2274/18
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 0940/2274/18

Провадження № 11-513апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (суддя Кафарський В. В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року (судді Качмар В. Я., Мікула О. І., Ніколін В. В.) у справі № 0940/2274/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області Костей Руслана Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Глибівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області (далі - Сільська рада), про визнання протиправними і скасування рішень та

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь О. Д. від 14 листопада 2018 року за індексним номером 44030077 про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1017 га, розташованою за адресою: Івано-Франківська обл., Богородчанський р-н, с . Глибівка (далі - спірна земельна ділянка);

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області Костей Р. В. від 14 листопада 2018 року за індексним номером 44039308 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень спірної земельної ділянки за ОСОБА_2 .

Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 03 грудня 2018 року відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 30 січня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, на обґрунтування якої послався на те, що державний реєстратор неналежно виконав обов`язок щодо перевірки документів, поданих третьою особою (Сільською радою) для реєстрації права власності на земельну ділянку. Зазначає, що в місцевому загальному суді немає цивільного спору щодо права власності на спірну земельну ділянку. З огляду на викладене скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 05 квітня 2019 року відкрив касаційне провадження в цій справі. У зв`язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 346 КАС ухвалою від 14 травня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 03 червня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС.

На час розгляду справи реєстратори та третя особа відзивів на касаційну скаргу не надіслали.

Велика Палата Верховного Суду заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що предметом спору в цій справі є рішення реєстратора від 14 листопада 2018 року за індексним номером 44030077 про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на спірну земельну ділянку та рішення реєстратора від 14 листопада 2018 року за індексним номером 44039308 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на це ж майно.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що спірні правовідносини пов`язані з правом власності на земельну ділянку, тому спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства. За висновком судів попередніх інстанцій, цей спір повинен вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для визнання оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до реєстратора, який провів державну реєстрацію за Сільською радою права власності на спірну земельну ділянку, яка була відведена на підставі її рішення від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність».

Підставою для звернення з цим позовом стало те, що внаслідок прийняття зазначеного рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Зокрема, Сільська рада 26 жовтня 2018 року ухвалила рішення № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність», на підставі якого 14 листопада 2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Пронь О. Д. зареєструвала за Сільською радою право комунальної власності на спірну земельну ділянку.

Раніше, 18 грудня 2017 року, позивач на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснив у Богородчанському відділі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області державну реєстрацію спірної земельної ділянки з метою подальшої реєстрації права власності на неї на підставі рішення Сільської ради від 24 грудня 1997 року про її передачу безоплатно у приватну власність матері позивача, спадкоємцем якої він є.

Після отримання витягу з Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку від 18 грудня 2017 року позивач через якийсь час звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області Костея Р. В. із заявою зареєструвати право власності на спірну земельну ділянку, але останній відмовив у цьому, пославшись на реєстрацію права власності на цю ділянку за іншим суб`єктом (Сільською радою).

З викладеного видно, що виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно.

Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК).

За правилами частини першої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки позовні вимоги заявлено ОСОБА_1 на захист порушеного, на його думку, права власності на об`єкт нерухомого майна, натомість на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорює позивач, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на нерухоме майно.

Суди попередніх інстанцій належним чином визначили характер спору, суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду, а отже, наведені в касаційній скарзі доводи про те, що цей спір має розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня, 30 жовтня, 13 листопада, 11 грудня 2018 року та 13 лютого 2019 року у справах № 806/1641/17 (провадження № 11-696апп18), № 809/973/14 (провадження № 11-858апп18), № 809/649/14 (провадження № 11-859апп18), № 809/874/14 (провадження № 11-994апп18) та № 815/1327/18 (провадження № 11-1093апп18) відповідно.

На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків судів скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Т. О. Анцупова В. С. Князєв

С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко

В. В. Британчук Н. П. Лященко

Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська