Справа № 826/17092/16
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бужак Н.П., Безименної Н.В.

за участю секретаря Столяр В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2016 №544-1305.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі №826/17092/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2016 №544-1305.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у листі Мінекономрозвитку України, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, не вказано конкретної вартості його автомобіля, що є обов`язковою умовою для визначення чи підпадає автомобіль під параметри, а саме вартість. При цьому, позивач звертає увагу суду, що вказаний лист взагалі є неналежним доказом, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення був відсутній у відповідача.

З огляду на зазначене, апелянт констатує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим.

Крім того, позивач також зазначає, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд не перевірив на підставі якої інформації та документів податковий орган отримав інформацію про вартість його автомобіля та разом з цим, акцентує увагу суду, що неподання конкретної інформації про середьоринкову вартість його автомобіля у тому числі з урахуванням фактичного пробігу є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За наведених обставин, апелянт вважає, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній просить суд прийняти рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вказаної правової позиції зазначає, що згідно з даними листа Мінекономрозвитку України за вих. № 3252-08/4797-03 від 22 лютого 2016 року автомобіль позивача входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01 січня 2016 року, а тому у податкового органу були наявні підстави для нарахування позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку за 2016 рік. Разом з цим відповідач вважає, що наведені позивачем у тексті апеляційної скарги докази не можуть тягнути визнання незаконним податкового-повідомлення рішення за наявності підстав для його задоволення.

У ході судового розгляду справи представники сторін підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено було встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz, моделі G 350, 2013 року випуску, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи, що у 2016 році об`єктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. 00 коп., відповідач дійшов висновку, що вказаний автомобіль позивача входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та 17.06.2016 прийняв податкове повідомлення-рішення № 544-1305, яким визначив ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог (з яким погодився суд апеляційної інстанції), Окружний адміністративний суд виходив з того, що згідно виконаного позивачем розрахунку, вартість належного йому транспортного засобу є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому такий автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно положень статті 267 Податкового кодексу України.

У свою чергу, направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що при визначенні середньоринкової вартості легкових автомобілів повинні враховуватись певні ознаки, параметри і характеристики транспортного засобу. Разом з цим, Верховним судом також було вказано, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку саме податковим органом, а не платником податків інформація про автомобіль позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики, проте, такої інформації матеріали справи не містять, а тому впевнитись у наявності підстав у відповідача для прийняття податкового повідомлення-рішення неможливо.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення судів попередніх інстанцій у даній справі, дійшов висновку, що відповідачем не виконаний свій обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання.

Переглядаючи вказану справу з урахуванням висновків Верховного Суду, суд першої інстанції, дослідивши витребуваний лист Мінекономрозвитку України за вих. № 3805-05/40619-05 від 18 вересня 2018 року який містить інформацію про те, що аналогічний належному позивачу транспортний засіб входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01 січня 2016 року, дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №79418-13 від 29 червня 2016 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн є правомірним, оскільки прийняте у межах чинного законодавства.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Колегія суддів зазначає, що станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378,00 грн. (стаття 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік"), а тому 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1033500 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн.

У свою чергу, вказана вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 10 квітня 2013 р. № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що у визначенні середньоринкової вартості автомобіля обов`язково враховується дані марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, а також пробіг транспортного засобу.

Так, у вказаному рішенні колегією суддів зазначається, що на коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно додатком 1 та додатком 2 Методики впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів.

Тобто, навдені обставини свідчать про те, що контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. не пересвідчився, що транспортний засіб останнього є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки не володів достатньою та достовірною інформацією щодо середньоринкової вартості відповідного автомобіля, що у свою чергу є обов`язковою умовою для визначення платників відповідного податку.

У свою чергу, колегія суддів також звертає увагу, що межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку саме податковим органом, а не платником податків інформація про автомобіль позивача, яка розрахована у відповідності до вищенаведеної Методики.

Водночас, у порушення вказаних норм законодавства та висновків Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами попередніх інстанцій відповідно до вимог ч. 5 ст. 353 КАС України, Окружним адміністративним судом під час нового розгляду даної справи не було враховано ту обставину, що Мінекономрозвитку не мала можливості надати конкретну інформацію податковому органу щодо сереньоринкової вартості автомобіля позивача, що відповідно виключає можливість визначення позивача платником транспортного податку та застосування до нього відповідних санкцій, а саме - нарахування грошового зобов`язання шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Разом з цим, за наведених обставин колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки в листі Мінекономрозвитку України за вих. № 3805-05/40619-05 від 18.09.2018 року наявна інформація щодо того, що аналогічний належному позивачу транспортний засіб входить в перелік транспортних засобів середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01 січня 2016 року, транспортний засіб, який знаходиться у власності позивача відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування.

При цьому, колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції про необгрунтованість доводів позивача відносно того, що визначення середньоринкової вартості його автомобіля вираховувалось без фактичного пробігу та інших складових транспортного засобу суперечить Методиці визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів та відповідно нормам Податкового кодексу України, якими, зокрема, врегульовано спірні правовідносини.

У свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку є його правом, а не обов`язком, а тому дана обставина жодним чином не може впливати та свідчити про правомірність прийнятих контролюючим органом рішень.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийняття оскаржуваного рішення. Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 17.06.2016 року № 544-1305, яким позивачу було визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. були відсутні, а тому вказане рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 826,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року- скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.06.2016 №544-1305.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.П.Бужак

Н.В. Безименна