Справа № 0940/2452/18
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. справа № 0940/2452/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хоми О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Удудяк Н.М.,

представника відповідача - Федик Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/3Б-2ФС від 22.11.2018,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/3Б-2ФС від 22.11.2018 в сумі 11169 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята відповідачем на підставі надуманих, таких що не відповідають дійсності та не підтверджених належними доказами, висновків. Зазначає, що позивачем не допущено вказаних відповідачем в акті інспекційного відвідування порушень, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області протиправно не взято до уваги пояснення та документи на спростування висновків. Зокрема вказує, що відповідач протиправно заявляє про те, що роботодавець ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про працю стосовно працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були працевлаштовані в період 2017-2018 рр. Стосовно невиплати ОСОБА_2 заробітної плати зазначає, що останній відмовлявся підписувати платіжні відомості на видачу заробітної плати, проте фактично заробітну плату отримував, що підтверджується актами про відмову ОСОБА_2 від підпису, довідкою про доходи ОСОБА_2 №2 від 112.10.2018, видана за заявою його законного представника, податковими звітами про суми утриманого податку за формою 1ДФ, довідкою ГУ ДФС в Івано-Франківській області про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску. Звертає увагу, що підтверджуючі документи щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 надавались як при проведенні інспекційного відвідування, так і після ознайомлення з актом інспекційного відвідування, однак до уваги протиправно не були взяті. Стверджує, що позивачем вчинено всі необхідні дії, спрямовані на виплату ОСОБА_2 належних сум при звільненні, а відмова ОСОБА_2 в їх отриманні не повинна кваліфікуватись як вина роботодавця. Стосовно порушень при нарахуванні і виплаті компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_3 при звільненні зазначає, що така проведена 13.11.2018 на виконання припису, що підтверджується платіжною відомістю на видачу авансу від 13.11.2018. Вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.03.2019 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 17.04.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Зазначає, що позивачем порушено вимоги частини 1, 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 83 КЗпП України, а тому позивача правомірно притягнуто до відповідальності у виді накладення штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України. Звертає увагу, що інспекційне відвідування проводилось за зверненням громадянина ОСОБА_2 про порушення щодо нього трудового законодавства ФОП ОСОБА_1 , а саме невиплати заборгованості по заробітній платі та компенсації. Стосовно виявлених порушень зазначає, що акт інспекційного відвідування підписано позивачем без заперечень чи зауважень, жодних зауважень до акту не подавалось. За виявлені порушення законодавства про працю позивачу внесено припис про усунення виявлених порушень від 01.011.2018, яким у строк до 15.11.2018 зобов`язано ОСОБА_1 усунути порушення, складено протокол про адміністративне правопорушення від 01.11.2018, що направлений до на розгляд Тлумацького районного суду, за результатами розгляду якого постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2018 у справі №353/1164/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення (ч.1 ст.41 КУпАП) та накладено адміністративне стягнення. 15.11.2018 позивач виконав припис та подав підтверджуючі документи. Зазначає, що позивач на розгляд справи щодо прийняття рішення про накладення штрафу запрошувався, однак не з`явився, хоча належним чином повідомлений. Жодних клопотань чи заяв про відкладення розгляду не надавав. Вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена правомірно (а.с.93-99).

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила стосовно задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов. Просить у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що є дружиною позивача, також займається підприємницькою діяльністю. Надала суду показання, відповідно яким підтвердила відмову ОСОБА_2 від підписання платіжних відомостей на видачу заробітної плати та складання актів відмови від підпису. Зазначила, що такі акти підписувались також підприємцем ОСОБА_5 , який винаймає площу у тому ж приміщенні, що і ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є дружиною ОСОБА_2 , який 02.10.2017 по 27.09.2018 працював у позивача монтажником. Ствердила, що ФОП ОСОБА_1 сплачував за ОСОБА_2 обов`язкові платежі, однак саму заробітну плату не платив, тому ОСОБА_2 і звільнився.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, взявши до уваги показання свідків, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на них, встановив наступне.

01.10.2018 на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшло звернення громадянина ОСОБА_2 про порушення щодо нього трудового законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , а саме невиплати заборгованості по заробітній платі та компенсації по заробітній платі (а.с.103).

Відповідно до наказу про проведення інспекційного відвідування № 1624-Д від 26.06.2018 (а.с.104) та направлення №04-13/15-10/7199 від 26.10.2018 (а.с.105) відповідачем в період з 30.10.2018 по 31.10.2018 проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

За результатами інспекційного відвідування відповідачем складено акт №ІФ1966/47/АВ (а.с.106). Відповідно до вказаного акту в ході інспекційного відвідування виявлено порушення законодавства про працю, в тому числі:

- відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 115 КЗпП України виплата заробітної плати проводиться регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) не рідше двох разів місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних, не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, ФОП ОСОБА_1 не виплачував заробітну плату монтажнику ОСОБА_2 з жовтня 2017 по серпень 2018, чим порушено ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України №108;

- відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного після пред`явлення звільненим працівником вимоги розрахунок. Однак, ФОП ОСОБА_1 звільнив монтажника ОСОБА_2 з 28.09.2018 року (наказ № 1 від 28.09.2018). Розрахункові кошти вищевказаний працівник не отримав по даний час (31.10.2018), чим порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України;

- відповідно до вимог статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Зокрема, ОСОБА_3 було прийнято на роботу з 01.02.2017 року (наказ №1) та звільнено з 01.12.2017 року (наказ №1-1). При звільненні їй належала грошова компенсація за 20 днів невикористаної щорічної відпустки. Однак, компенсація за невикористану відпустку ФОП ОСОБА_1 їй не нарахував та не виплатив по даний час (31.10.2018 року), чим порушив вимоги ч.1 ст.83 КЗпП України.

01.11.2018 відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень за №ІФ1966/47/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути зазначені у ньому порушення в строк до 15.11.2018 (а.с.110-111).

01.11.2018 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1, у якому зазначено про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України, ст.83 КЗпП України (а.с.112).

09.11.2018 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, за наслідками розгляду матеріалів інспекційного відвідування прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу на позивача, за яким вирішено викликати позивача на розгляд справи про накладення фінансових санкцій відповідно до вимог ст.265 КЗпП України за порушення законодавства про працю, встановлених при інспекційному відвідуванні 31.10.2018, який відбудеться 22.11.2018 (а.с.118).

14.11.2018 позивачу направлено повідомлення про виклик на розгляд справи про накладення штрафу (а.с.119).

15.11.2018 позивачем на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області направлено лист - відповідь на припис про усунення виявлених порушень (отриманий відповідачем 15.11.2018) в якому повідомив, що особисті підписи в особовій картці ОСОБА_2 відсутні, у зв`язку з тим, що останній відмовлявся підписувати будь-які документи. 13.11.2018 ОСОБА_2 було надіслано лист з проханням з`явитись і підписати особову карту, однак він не з`явився. Жодної відповіді на вказаний лист не надав. Заробітна плата монтажнику ОСОБА_2 виплачувалась, однак останній відмовлявся підписувати відомості на видачу заробітної плати. Враховуючи дефіцит кадрів та кваліфікацію даного працівника з ним трудових відносин не припинялось. Факт видачі заробітної плати та відмови від підпису у відомостях підтверджується актами про відмову від підпису. ОСОБА_2 видавалась довідка про доходи, в органи ДФС здавались звітність, а саме звіт про суми нарахованої заробітної плати доходу, грошового забезпечення, допомоги. Надбавки, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплачувались відповідні податки з нарахованої та виплаченої заробітної плати, також здавалась в органи ДФС податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ). В день звільнення ОСОБА_2 відмовився отримати розрахункові кошти, які були відправлені поштовим переказом та отримані особисто. Листом від 13.11.2018 ОСОБА_2 повторно був запрошений отримати розрахункові кошти, однак станом на 15.11.2018 не з`явився. Середній заробіток на вказану у приписі дату не нараховувався оскільки в день звільнення позивач категорично відмовився отримати розрахункові кошти. Середню заробітну плату прокориговано на коефіцієнт підвищення заробітної плати. Строки виплати заробітної плати не порушувались. Заробітна плата виплачувалась два рази на місяць, а саме аванс та зарплата. Компенсація ОСОБА_3 нарахована та виплачена (а.с.25).

22.11.2018 відповідачем, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, щодо ФОП ОСОБА_1 прийнято постанову №ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/ЗБ-2ФС про накладення штрафу в сумі 11169,00 грн. за порушення вимог ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.83 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України (а.с.120).

Постановою Тлумацького районного суду від 26.12.2018 позивача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно даних ЄДРСР вказана постанова набрала законної сили 09.01.2019. Цим рішенням суду позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, адміністративне правопорушення за яке передбачено ч.1 ст.41 КУпАП, оскільки порушено вимоги законодавства про працю, викладені в акті інспекційного відвідування від 31.10.2018, а саме: ч.1 та ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України, ст.83 КЗпП України (а.с.116).

Не погоджуючись із постановою Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/ЗБ-2ФС від 22.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України (надалі, також - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 №8 затверджено Положення про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, відповідно до якого, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб є одним з основних завдань Управління.

Відповідності до частин 1, 2 статті 115 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч.1 ст.116 КЗпП).

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.83 КЗпП).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 02.10.2017 прийнято на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на посаду монтажника, що підтверджується наказом №2 від 01.10.2017 (а.с.26). З 28.09.2018 ОСОБА_2 , відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, звільнено з посади на підставі поданої заяви від 27.09.2018, про що позивачем видано наказ за №1 від 28.09.2018 (а.с.27). За змістом акту від 28.09.2018 ОСОБА_2 відсутній на робочому місці 28.09.2018 (а.с.74).

Згідно копій актів про відмову від підпису, ОСОБА_2 у відомостях на видачу авансу та видачу заробітної плати «не хотів підписуватися» (а.с.33-54).

Згідно копій платіжних відомостей на видачу авансу та видачу заробітної плати підпис ОСОБА_2 не міститься (а.с.55-58).

Позивачем до Тисменицької ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області (Тлумацьке відділення) подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 1 квартал 2018 та за 2 і 3 квартали 2018 (а.с.59-66).

12.10.2018 позивачем видано довідку про те, що ОСОБА_2 дійсно працював у ФОМ ОСОБА_1 з 02.10.2017 по 28.09.2018 та займав посаду монтажника, із зазначенням його сум заробітної плати за шість місяців, та зазначенням що затримок по заробітній платі не було (а.с.68).

Листом від 10.10.2018 позивачем направлено лист ОСОБА_2 про необхідність отримання у поштовому відділенні села Березівка переказ коштів, зарплату та відпускні (а.с.70).

Згідно письмового повідомлення до поштового переказу від 11.10.2018 переказ коштів одержано 11.10.2018 (а.с.71).

Згідно довідки від 17.12.2018 Головного управління ДФС в Івано-Франківській області станом на 17.12.2018 заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску у ФОМ ОСОБА_1 немає (а.с.72).

ОСОБА_3 з 01.02.2017 прийнята на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на посаду менеджера по роботі з клієнтами, що підтверджується наказом №1 від 31.01.2017 (а.с.28). З 01.12.2017 ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, звільнено із займаної посади на підставі поданої заяви від 01.12.2017, про що позивачем видано наказ за №1-1 від 01.12.2017 (а.с.29). Невиплату ОСОБА_3 при звільненні компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 визнає, зазначає, що таку виплату здійснено ним 13.11.2018 на виконання припису.

Як встановлено судом, постановою Тлумацького районного суду від 26.12.2018, яка набрала законної сили, позивача визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та притягнуто до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, а саме: ч.1 та ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України, ст.83 КЗпП України.

За змістом частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду.

При цьому суд зазначає, що надані позивачем акти про отримання ОСОБА_2 коштів та відмову від підпису у платіжних відомостях на виплату заробітної плати або авансу, не є беззаперечними доказами виплати цьому робітнику відповідних коштів, оскільки підписані самим позивачем, його дружиною, працівником позивача, тобто особами, які зацікавленні у не притягненні позивача до відповідальності та залежним від нього працівником. Щодо підписання атів, як зазначає позивач та свідок ОСОБА_4 , підприємцем ОСОБА_5 , то вказана особа у актах не ідентифікована (не зазначено індетифікаційного коду, адреси), а згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дані про ОСОБА_5 відсутні, явку вказаної особи в суд для допиту в якості свідка на вимогу суду, позивач не забезпечив. Також, не є беззаперечними доказами своєчасної виплати ФОП ОСОБА_7 працівнику ОСОБА_2 заробітної плати і надані суду податкові розрахунки сум доходу №1 ДФ, довідка про доходи ОСОБА_2 , довідка про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску, оскільки такі документи підтверджують нарахування заробітної плати, нарахування і сплату податків (обов`язкових платежів), однак не підтверджують фактичну виплату заробітної плати. Натомість, у документі, який засвідчує фактичне отримання (не отримання) коштів - платіжних відомостях про виплату заробітної плати (авансу), відсутній підпис ОСОБА_2 про отримання відповідних сум, доказів звернення до ОСОБА_2 про необхідність підписання вказаних відомостей позивач суду не надав.

Стосовно невиплати ОСОБА_2 при звільненні всіх належних йому сум, то такі виплачені тільки 11.10.2018, доказів звернення до вказаного працівника про нарахування та необхідність отримання коштів позивач суду не надав. Щодо тверджень позивача, що ОСОБА_2 з власної ініціативи не отримав розрахункові при звільненні суд зазначає, що у відповідності до статті 47 КЗпП України виплата всіх сум в день звільнення є обов`язком ФОП ОСОБА_7 , а не бажанням працівника.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У відповідності до абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробвтної плати, встановленої законом на момент виявлення порушень

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України (ч.3 ст.265 КЗпП України).

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.265 КЗпП України).

Водночас, відповідальність за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі також - КУпАП).

Відповідно до частини 1 статті 41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України "Про звернення громадян", або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 КЗпП України і частиною 1 статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у виді штрафу, за порушення строків виплати заробітної плати.

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 1 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28 грудня 2014 року.

Ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП).

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України і частини 1 статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (порушення строків виплати заробітної плати). Диспозиції абз.3 ч.2 ст.256 КЗпП України та ч.1 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення тотожні.

У відповідності до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №814/2156/16, від 22.04.2019 у справі 806/2143/18, правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність. У разі притягнення до адміністративної відповідальності постановою суду, що набрала законної сили, накладення штрафу за те саме правопорушення також постановою Управління Держпраці є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом вище, за порушення вимог ч.1 та ч.2 ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.117 КЗпП України, ст.83 КЗпП України фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП (порушення встановлених термінів виплати заробітної плати) постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області у справі №353/1164/18, що набрала законної сили. Застосовано стягнення у вигляді штрафу.

Накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за те саме правопорушення також оскаржуваною постановою Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/3Б-2ФС є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, вимогами ч.2 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/3Б-2ФС від 22.11.2018 підлягає скасуванню.

У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ1966/47/АВ/П/ПТ1/3Б-2ФС від 22.11.2018 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 11169 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул.Незалежності 67, м.Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 01.07.2019.