Справа № 200/6741/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р. Справа№200/6741/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі Бахмутсько-Лиманське УПФУ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року та зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 03.06.2008 року по 31.12.2018 року працювала в Центральних ремонтно-механічних майстернях КП «Компанія Вода Донбасу» та Управлінні «Донбасводоремонт» КП «Компанія Вода Донбасу», де за вказаний період часу їй виплачувалась заробітна плата, з якої відраховувались податки. 31.12.2018 року позивач звільнилася і в січні 2019 року звернулась до Бахмутського міського центру зайнятості Донецької області за сприянням у працевлаштуванні та отриманні допомоги по безробіттю. Оскільки розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу та заробітної плати, позивач звернулась до відповідача, на що отримала лист від 05.03.2019 року №226/Н-19-01-15, в якому зазначено, що згідно даним персоніфікованого обліку, за період з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року відсутня сплата страхових внесків підприємством, а тому цей період часу не може бути зарахований до її страхового стажу. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не врахував до її страхового стажу спірний період роботи, тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі № 200/6741/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Станом на 09.07.2019 року відповідачем відзиву на позовну заяву не надано.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 7-10).

В січні 2019 року позивач звернулась до Бахмутського міського центру зайнятості Донецької області за сприянням у працевлаштуванні, отримала статус зареєстрованого безробітного та надала заяву для отримання допомоги по безробіттю.

З метою належного розрахунку допомоги по безробіттю позивач звернулась до відповідача для отримання індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно яким період роботи позивача з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року до її страхового стажу не зараховано (а.с. 15-17).

У подальшому, 15.02.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу період роботи в Управлінні «Донбасводоремонт» КП «Компанія Вода Донбасу» з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року, на яку отримала лист від 05.03.2019 року №226/Н-19-01-15, де зазначено, що на обліку в управлінні позивач не перебуває та ніяких видів пенсії не отримує, а стосовно перерахунку страхового стажу за період з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року повідомлено, що за цей період роботи відсутня сплата страхових внесків підприємством і по питанню їх сплати позивачу необхідно звернутись до адміністрації підприємства або до Покровської ОДПІ ДФС у Донецькій області, де зареєстровано комунальне підприємство «Компанія Вода Донбасу» управління «Донбасводоремонт» (а.с. 18).

Разом з тим, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 11-14) містяться записи, в тому числі, про роботу:

- № 12: 12.09.2008 року прийнята до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Управління «Донбасводоремонт» малярем 4 розряду на Часівярський ремонтно-будівної дільниці за переводом із ЦРММ КП «Компанія Вода Донбасу»;

- № 13: 31.12.2018 року звільнена у зв`язку з відмовою від продовження роботи у змінених істотних умов праці.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним питанням даної справи є не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в КП «Компанія «Вода Донбасу» Управлінні «Донбасводоремонт» з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року, викладена у листі від 05.03.2019 року №226/Н-19-01-15.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За ст.1, п. 1 ст. 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналогічний підхід законодавцем закріплено і у сфері податкових правовідносин, так, статтею 171.1 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

При цьому, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону № 2464-VI).

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-5) сформованих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області відносно ОСОБА_1 вбачається, що роботодавець за період з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року нараховував позивачу заробітну плату, але підприємством єдиний внесок не сплачено (а.с. 15-17).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом Закон 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи на підприємстві є трудова книжка.

З трудової книжки позивача вбачається, що вона 12.09.2008 року прийнята до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» Управління «Донбасводоремонт» малярем 4 розряду на Часівярський ремонтно-будівної дільниці за переводом із ЦРММ КП «Компанія Вода Донбасу», 31.12.2018 року звільнена у зв`язку з відмовою від продовження роботи у змінених істотних умов праці, а отже юридичний факт роботи позивача протягом вказаного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що не зарахування періоду роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року до страхового стажу позивача на підставі відсутності відомостей про сплату щомісячних внесків до ПФУ є безпідставним, оскільки позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за виконання своїх обов`язків підприємством на позивача, тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Додатково до наведеного, суд також вважає за необхідне відмітити наступне.

Як слідує з пункту 1 розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1, далі за текстом Положення 10-1), це Положення відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб (пункт 4 Положення 10-1).

Відповідно до пункту 5 розділу І Положення 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованої особи.

На підставі пункту 1 розділу ІІІ Положення 10-1, з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Разом з цим, згідно пунктам 2, 3 та 5 розділу IV Положення 10-1, до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в тому числі персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж. Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України.

А отже, Положення 10-1 не містить правових норм, у відповідності до яких органи Пенсійного фону України могли б самостійно виключати із страхового (трудового) стажу застрахованої особи періоди часу, протягом яких роботодавець не сплачував страхові внески.

Разом з цим, в частині позовної вимоги з приводу зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року в Управлінні «Донбасводоремонт» КП «Компанія Вода Донбасу» суд виходить з того, що питання ведення Реєстру застрахованих осіб (згідно якому обліковується в тому числі і страховий (трудовий) стаж), відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України, та є його дискреційними повноваженнями. Разом з цим, суд не може перебирати на себе, за даних спірних правовідносин, повноваження іншого органу.

А отже, належним способом захисту права, за таких правовідносин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2019 року щодо зарахування до страхового стажу період роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відносно позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування до загального страхового стажу вказаних у позові періодів роботи суд зазначає, що за даних спірних правовідносин має місце не бездіяльність, а активна поведінка відповідача, тобто вчинення дій із такого не зарахування, а отже належним способом захисту порушеного права позивача, за таких обставин, є визнання протиправними дій із не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи у КП «Компанія Вода Донбасу».

Таким чином, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв із порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру (768,40 грн.).

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року в Управлінні «Донбасводоремонт» КП «Компанія Вода Донбасу».

3. Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 15.02.2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з приводу зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.2015 року по 31.12.2018 року в Управлінні «Донбасводоремонт» КП «Компанія Вода Донбасу», з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Миру, 35, м. Бахмут, Донецька область, 84500, ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 09 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко