Справа № 554/1176/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Січиокно Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р. Справа № 554/1176/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 28.03.2019 року по справі № 554/1176/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не направлення матеріалів для виплати йому одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України згідно постанови Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно нього про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку № 850.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 28.04.2017р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017р., позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення до Міністерства внутрішніх справ України матеріалів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850. Зобов`язано відповідача направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок із додатками про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, яка пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі № 554/1176/17 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задоволено частково. Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 28.04.2017р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017р. у даній справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.03.2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог з посиланням на практику Верховного Суду, Європейського Суду зазначив, що прийняття на службу в органи поліції після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач у період з 11.11.1987 року по 25.11.1989 року проходив службу в Збройних Силах України, 12.07.1994 року по 07.08.1997 року та з 30.04.2006 року по 06.11.2015 року - в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 29.07.2016 року -в органах Національної поліції України.

29.07.2016 року наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 233 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, наявне у нього захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу Військово - лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» від 07.07.2016 року № 167-С.

З 30.08.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, дата чергового переогляду інвалідності - серпень 2017 року, про що свідчить довідка до Акта огляду медико - соціальною комісією серії АВ № 0554384 від 08.09.2016 року.

ОСОБА_1 встановлено 70 % ступінь втрати професійної працездатності по захворюванню, пов`язаному із проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою Полтавського обласного центру медико - соціальної експертизи серії АГ № 0005109 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

12.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням ІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ. У графі підстава для виплати грошової допомоги з посиланням на відповідні пункти статей 97, 100 Закону України «Про Національну поліцію» позивачем зазначено підпункт 4 пункту 1 статті 97.

28.09.2016 року за результатом розгляду рапорта позивача УФЗБО ГУНП в Полтавській області прийнято висновок про те, що відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції, в тому числі пенсіонерам, а також членам їхніх сімей, згідно Закону України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто на підставі постанови № 850. Оскільки позивач був звільнений з органів Національної поліції України, а його захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, норми наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 та постанова Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року № 850 застосуванню не підлягають. Оскільки порядок призначення одноразової грошової допомоги поліцейським з числа колишніх працівників міліції потребує внесення змін до відповідних розпорядчих документів, а тому виплата зазначеної допомоги буде проводитися після вирішення певних процедурних питань та за рахунок асигнувань, передбачених у державному бюджеті на визначені цілі для Національної поліції України.

02.02.2017 року Головне управління Національної поліції в Полтавській області листом повідомило позивача, що на день встановлення інвалідності 07.09.2016 року він був звільнений саме з органів Національної поліції України, то правових підстав для застосування норм постанови Кабінету міністрів України від 21.10.2015 року № 850 для проведення виплати одноразової грошової допомоги немає.

Разом з тим, на виконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 28.04.2017 року та ухвали Харківського апеляційного суду адміністративного суду від 10.10.2017 року у цій же справі, відповідачем було направлено до МВС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року (т. 2 а.с.44).

10.11.2018 року ГУНП в Полтавській області отримано листа з Департаменту фінансово - облікової політики МВС України, в якому зазначено, що ОСОБА_1 був звільнений з посади поліцейського, а тому питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги повинно вирішуватися відповідно до ст.ст.97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та положенням Порядку № 4 ( т.2 а.с. 45).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 встановлена інвалідність після звільнення останнього зі служби в органах Національної поліції України та на час дії Закону України «Про Національну поліцію», а тому розгляд питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі статей 97 - 100 цього Закону повинен здійснюватися відповідно до Порядку № 4, який поширюється на дані спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.п. 7 -9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п. 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

За змістом п. 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 97 вказаного Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок №4; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що виникло у нього 30.08.2016 року.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію». У зв`язку з цим необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплата одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому саме Законом України «Про Національну поліцію», а не Законом України «Про міліцію» і Порядком № 850, оскільки підстави для її виплати виникли у позивача під час проходження служби поліцейського.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 (справа 127/8696/17), від 07.03.2018 (справа № 554/155/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.

Натомість, така допомога може бути призначена позивачу відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 11.01.2016р. №4.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 03.10.2018 року по справі № 554/1176/17, від 15.05.2019 року по справі № 810/1733/18, від 17.04.2019 року по справі № 357/3123/17.

Доводи апелянта про те, що прийняття на службу в органи поліції після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, позивач звернувся із заявою (рапортом) про виплату йому одноразової грошової допомоги саме до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та в порядку, передбаченому статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин та з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу встановлена інвалідність після його звільнення зі служби в органах Національної поліції України та на час дії Закону України «Про Національну поліцію», а тому розгляд питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі статей 97 - 100 цього Закону повинен здійснюватися відповідно до Порядку № 4, який поширюється на дані спірні правовідносини.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 року по справі № 808/1866/16, від 13.02.2018 року по справі № 806/845/16, від 28.02.2018 року по справі № 286/2478/17, від 19.09.2018 року по справі № 806/1200/16 є необґрунтованими, оскільки в наведених судових рішеннях зазначені інші обставини справи, зокрема позивачі на момент звільнення проходили службу в органах внутрішніх справ, та відповідачами по справах були Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві в особі Ліквідаційної комісії. В даному ж випадку ОСОБА_1 звільнено з посади поліцейського.

Посилання апелянта на практику Європейського Суду з прав людини колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час судового розгляду не було встановлено порушеного права позивача, то відсутні підстави стверджувати що відповідач по справі діяв не в належний спосіб та не послідовно.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 28.03.2019 по справі № 554/1176/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов