Справа № 160/6583/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 липня 2019 р. Справа № 160/6583/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до судді Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Тетяни Павлівни про визнання винним відповідача у вчинені перешкод у праві власника розпоряджатися своїм майном, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати винною суддю Заводського районного суду м. Кам`янське ОСОБА_2 у вчиненні перешкод громадянці ОСОБА_1 у праві розпоряджатися 1/2 частиною будинку та 1/2 частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на свій розсуд згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що призвело до поділу будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та припиненню права спільної часткової власності проти волі позивача, як власника.

В обґрунтування вказаного позову позивачем зазначено, що 18.12.2018 року (справа №208/5323/15-ц) суддею Заводського районного суду м. Кам`янське Івченко Т.П. було прийняте рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, Управління Головного Архітектора міста «Про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі як об`єктів права спільної часткової власності».

Позивачем вказано, що із загальної кількості порушень суддею Івченко Т.П. норм матеріального та процесуального права при ведені вказаної справи, на судове рішення приходиться, на думку позивача, 26 пунктів.

Позивач вважає, що предметом даного адміністративного позову є не перегляд та оскарження судового рішення, а факти та докази вчинення перешкод суддею Івченко Т.П. в реалізації права позивача щодо володіння та розпорядження майном на його розсуд, як власника згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що призвело до припинення права спільної часткової власності проти його волі.

З посиланням на ч. 5 ст. 19 КАС України, позивачем зазначено, що цей адміністративний позов має бути прийнятий та розглянутий тільки в Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161,171 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови позивачу у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

При цьому, поняття суб`єкта владних повноважень визначено п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд зазначає, що даний спір випливає не з дій чи бездіяльності суду, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а із діяльності, пов`язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, якими передбачена процедура розгляду справи.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Органи судової влади здійснюють свої повноваження на підставах, в межах та у порядку, передбачених Конституцією України та законами.

Законність процесуальних актів і дії (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність суду.

В рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначено, що виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Суддя під час розгляду ним цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не здійснює владні управлінські функції, а тому не є суб`єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, та, відповідно, не може бути відповідачем у справі про визнання дій неправомірними в зв`язку з виконанням повноважень по розгляду справи та постановленням процесуального рішення.

Таким чином, заяви та скарги на дії або рішення суду (судді) при здійсненні правосуддя не підлягають розгляду в судах першої інстанції, оскільки дії або рішення суду (судді), при здійсненні правосуддя, оскаржуються в іншому судовому порядку.

Також, Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що можливість розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, Закони України не передбачають. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені (пункти 78-80 постанови від 8 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц; пункти 61-65 постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

В позовній заяві позивач посилається на те, що предметом даного адміністративного позову не є перегляд та оскарження судового рішення суду, проте, суд зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з рішенням судді від 18.12.2018 року у справі №208/5323/15-ц, яке, на думку позивача, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до перешкоди в реалізації права позивача щодо володіння та розпорядження майном на його розсуд, як власника згідно із ст.ст.317, 319 ЦК України, що, в свою чергу, призвело до припинення права спільної часткової власності проти його волі.

Отже, суд зазначає, що прийняття рішення є процесуальними діями судді, оцінка яким може бути надана апеляційним судом під час оскарження відповідного рішення до суду апеляційної інстанції.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він випливає не з дій чи бездіяльності суду (судді) як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а з його процесуальної діяльності, пов`язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, що передбачають процедуру та порядок вирішення суддею справи.

З огляду на викладене, та беручи до уваги те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень, процесуальних дій чи бездіяльності має відповідний апеляційний (касаційний) суд згідно з процесуальним законодавством, дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст.2, п.1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 160/6583/19.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї документами не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник