Справа № 0840/3097/18
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3097/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року

у справі №0840/3097/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

"01" серпня 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 1004.2018 року

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 423976,25 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями 339181,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 84795,25 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 471085,00 грн., у т.ч.: за основним зобов`язанням 376868,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 94217,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарських відносин з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» у листопаді грудні 2016 року, оскільки господарські операції, що в подальшому надали право позивачу сформували податковий кредит, були фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та в подальшому спричинили реальні зміни майнового стану підприємства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 р. у справі № 0840/3097/18 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ВН-ГРАНІТ» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Судом встановлено що судовим рішенням, що набрало законної сили визнано протиправним та скасовано наказ про призначення документальної перевірки позивача, за наслідками якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, за таких обставин, судом визнано протиправними результати такої незаконно проведеної перевірки та скасовано винесені рішення ро донарахування податкових зобов`язань. Також судом досліджено надані сторонами документи, та спростовано висновки контролюючого органу щодо нереального характеру здійснення позивачем господарських взаємовідносин з зазначеними контрагентами, оскільки ведення господарської діяльності та відображення її результатів в межах правового поля, підтверджено належним чином оформленою первинною документацією. Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 р. у справі № 0840/3097/18, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що під час проведення перевірки податковим органом встановлено здійснення ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» нереальних господарських операцій на адресу ТОВ «БК «ВН-Граніт» з причин відсутності необхідних умов для здійснення господарської діяльності (відсутність достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів, виробничих та складських активів, транспортних засобів) та відсутністю в ланцюгу формування податкового кредиту номенклатури товару (робіт, послуг), який реалізовано ТОВ «БК «ВН-Граніт».

Представниками сторін під час судового розгляду апеляційної скарги, надано ґрунтовні поясненн6я щодо обставин по справі та підтримано позиції, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, У період з 05.03.2018 по 13.03.2018, на підставі направлення від 02.03.2018 №480, наказу від 02.03.2018 №672, відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «БК «ВН-Граніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2016 рік та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ«ЛІАРГО Сервіс груп» () за листопад -грудень 2016 року та в частині подальшої реалізації отриманих товарів (робіт, послуг), у т.ч. у наступних податкових періодах, за результатами якої складно Акт від 20.03.2018 № 170/08-01-14-06/33570896.

Висновками до акту перевірки встановлено порушення ТОВ «БК «ВН-Граніт» вимог, зокрема:

- п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді що перевіряється, на загальну суму 339181,00 грн., у тому числі за 2016 рік 339181,00 грн.;

- п.п.14.1.36, п.п.14.1.181, п.п. 14.1.231, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевіряється на загальну суму 376868,00 грн., у тому числі: за листопад 2016 року у сумі 97997,00 грн.; за грудень 2016 року у сумі 278871,00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою не підтверджено документально реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс груп» у листопаді грудні 2016 року… мало місце реалізація робіт, джерело походження яких не встановлено. Наявність факту реалізації ТОВ «БК «ВН-ГРАНІТ» робіт є свідченням набуття останнього у власність (безоплатного отримання послуг) без наявності будь - яких первинних документів, які опосередковуються таке отримання. Перевіркою встановлено, що ТОВ «БК «ВН-ГРАНІТ» декларувало придбання у ТОВ«ЛІАРГО Сервіс Груп» робіт, які фактично є роботами невідомого походження, так як відсутнє їх придбання у ланцюгах постачання або виробництва (виконання).

На підставі Акту від 20.03.2018 № 170/08-01-14-06/33570896, відповідачем 10 квітня 2018 року прийнято наступні податкові повідомлення рішення форми «Р»:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 423976,25 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями 339181,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 84795,25 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 471085,00 грн., у т.ч.: за основним зобов`язаннями 376868,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 94217,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДФС України від 18.07.2018 №23866/6/99-99-11-08-02-25, скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись з позицією контролюючого органу та винесеними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

З акту перевірки вбачається, що спірну суму податкового кредиту та витрат позивачем сформовано по взаємовідносинам з ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» з приводу виконання будівельних робіт з капітального ремонту покрівлі житлового будинку.

Відповідно до пояснень представника позивача, що підтверджені матеріалами справи, 19.09.2016 позивачем укладено Договір підряду №29/16 з Департаментом житлово комунального господарства Запорізької міської ради (Замовник) для виконання робіт з капітального ремонту покрівлі житлового будинку, які забезпечать введення в експлуатацію об`єкту по вулиця Історична 34, м. Запоріжжя.

Для виконання робіт у встановлені Договором підряду № 29/16 строки, ТОВ«БК «ВН-Граніт» укладено з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» договір на виконання робіт №ЛГ121260 від 19.09.2016.

На виконання зазначеного договору, ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» виконано частину робіт, а саме: внутрішнє опоряджування, прорізи, інші роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року. Вартість робіт виконаних ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» становить 40558,80грн.

Оплата за отримані послуги здійснювалася через розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2016 №425.

19.09.2016 ТОВ «БК «ВН-ГРАНІТ» укладено Договір підряду № 31/16 з Департаментом житлово комунального господарства Запорізької міської ради (Замовник) для виконання робіт з капітального ремонту покрівлі житлового будинку, які забезпечать введення в експлуатацію об`єкту по вулиці Історична 20Б, м. Запоріжжя . Було визначено графіки виконання робіт, погоджено договірні ціни, локальний кошторис.

Для виконання робіт у встановлені Договором підряду № 31/16 строки, ТОВ «БК «ВН-ГРАНІТ» укладено з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» договір на виконання робіт №ЛГ121259 від 19.09.2018.

На виконання зазначеного договору, ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» виконано частину робіт, а саме: внутрішнє опоряджування, прорізи, інші роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року. Вартість робіт виконаних ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» становить 146712,00 грн.

Оплата за отримані послуги здійснювалася через розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2016 №424.

27.10.2016 ТОВ «БК «ВН ГРАНІТ» (підрядник) укладено Договір підряду №27/10-А з Дочірнім підприємством «Адідас Україна» (замовник) для виконання ремонтних та опоряджувальних робіт на об`єкті за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик, 38/2, ЦУМ. До договору складено та долучено Кошторис, узгоджено графіки виконання робіт. Додатковою угодою від 16.12.2016 внесено зміни в частині вартості робіт/матеріалів, а загальна суму договору становила 1899384,36 грн. Для виконання робіт у встановлені Договором підряду № 27/10-А строки, ТОВ «БК «ВН-ГРАНІТ» укладено з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» договори на виконання робіт №ЛГ110404 від 27.10.2016, №ЛГ112554 від 05.11.2016, №ЛГ 120532 від 26.11.2016.

На виконання зазначеного договору, ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» виконало наступні роботи: монтаж підлоги, монтаж підлогового гумового покриття, прокладка електричного кабелю, установка елементів електричної мережі, установка складових системи відео спостереження, вентиляції, кондіціонування, монтаж меблів/торгового обладнання, демонтажні роботи, що підтверджується відповідними Актами приймання виконаних будівельних робіт.

Оплата за отримані послуги здійснювалася через розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2016 №303, від 06.12.2016 №394, від 12.12.2016 №405, від 26.12.2016 №423, від 27.12.2016 №426, від 19.12.2016 №419.

01.11.2016 ТОВ «БК «ВН ГРАНІТ» (підрядник) укладено Договір підряду №01/11/2016 з Дочірнім підприємством «Адідас Україна» (замовник) для виконання ремонтних та опоряджувальних робіт на десяти об`єктах, перелік яких вказано у п.1.2 Договору.

Для виконання робіт у встановлені Договором підряду № 01/11/2016 строки, ТОВ«БК «ВН-ГРАНІТ» укладено з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» договори на виконання робіт №ЛГ112553 від 01.11.2016, №ЛГ122130 від 26.11.2016, №ЛГ121932 від 14.12.2016.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано до матеріалів справи відповідні Акти здачі- приймання виконаних будівельних робіт.

Оплата за отримані послуги здійснювалася через розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 06.12.2016 №394, від 23.01.2017 №457, від 10.01.2017 №440, від 23.01.2018 №457.

27.10.2016 ТОВ «БК «ВН ГРАНІТ» (підрядник) укладено Договір підряду №27/10-R з Дочірнім підприємством «Адідас Україна» (замовник) для виконання ремонтних та опоряджувальних робіт на об`єкті: Магазин Reebok, який розміщений за адресою: м. Київ, м. Київ, вулиця Хрещатик, 38/2 ЦУМ. До договору складено та долучено Кошторис, узгоджено графіки виконання робіт.

Для виконання робіт у встановлені Договором підряду № 27/10- R строки, ТОВ«БК «ВН-ГРАНІТ» укладено з ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» договори на виконання робіт №ЛГ110403 від 27.10.2016, №ЛГ 122030 від 06.12.2016.

На виконання зазначених договорів, ТОВ «ЛІАРГО Сервіс Груп» виконано наступні роботи: монтаж підлоги, монтаж підлогового гумового покриття, прокладка електричного кабелю, установка елементів електричної мережі, установка складових системи відео спостереження, вентиляції, кондіціонування, монтаж меблів/торгового обладнання, демонтажні роботи, про що свідчать відповідні Акти здачі-приймання виконаних будівельних робіт .

Оплата за отримані послуги здійснювалася через розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2016 №302.

Сплачені суми податку на додану вартість, відповідачем віднесено до складу податкового кредиту відповідного періоду, витрати до суми витрат, що визначають об`єкт оподаткування податком на прибуток.

Пунктом. 138.2. Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків витрат та податкового кредиту вимагає наявності реального надання (отримання) послуг та безпосереднього зв`язку витрат на оплату цих послуг з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних (послуг) або ж призначення останніх для такого використання.

Реальність виконання укладених угод підтверджена належним чином сформованою первинною документацією, а саме акти прийому передачі виконаних робіт що підтверджують фактичне надання замовлених робіт та послуг; платіжні доручення, що свідчать про факт оплати виконаних послуг; виписки з банківських рахунків позивача, що підтверджують рух активів в процесі здійснення господарської діяльності; податкові накладні, які обґрунтовують правомірність формування податкового кредиту.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагента позивача - ТОВ «Ліарго Сервіс Груп» статусу платника ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем не надані. Також відсутні докази недійсності податкових накладних, виписаних зазначеним контрагентом, які за приписами вищенаведених норм є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Предмет доказування у справах, пов`язаних із формуванням сум податкового кредиту становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Предмет доказування у справах, пов`язаних із формуванням сум податкового кредиту становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту підприємства.

Таким чином, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ліарго Серві Груп».

Проте, як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, податковим органом взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та зазначеним контрагентом, за наслідками яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту спірні суми ПДВ та сформовано витрати. Висновки про завищення позивачем податкового кредиту та витрат зроблені не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагента позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про нікчемність укладеного договору.

Недостатність відомостей про зміст поставлених позивачеві послуг у поданих Товариством актах виконаних робіт (наданих послуг) на яку посилається податковий орган, є необ`єктивною. Адже ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Податкові накладні, на підставі яких Товариством суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Докази позбавлення контрагентів цивільної дієздатності, а також статусу платника податку на додану вартість на момент здійснення ними у відповідних податкових періодах господарських операцій відсутні.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), ТОВ «БК «ВН-Граніт» та його контрагентом дотримані. За загальними правилами (ст.639 Цивільного кодексу України) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Дії ТОВ «БК «ВН-Граніт» та ТОВ «Ліарго Сервіс Груп» вчинені на виконання умов договорів про виконання робіт, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів такого виду.

Зазначення податковим органом про відсутність у контрагента Товариства необхідних ресурсів, не впливають на реальність здійснених господарських операцій з надання послуг, оскільки податковим органом жодним чином не досліджено можливість залучення найманої праці контрагентами Товариства для виконання замовленого обсягу послуг.

Позиція податкового органу про нереальність господарської операції між Товариством та ТОВ «Ліарго Сервіс Груп» ґрунтується на припущеннях, що є недостатнім для висновку про протиправне формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по господарських операціях ТОВ «БК «ВН-Граніт» з цим контрагентом.

Відтак, при складанні акту перевірки контролюючим органом використано необґрунтовані дані, а також суб`єктивні припущення, які не мають підтверджуючих доказів та належного обґрунтування.

Податковий орган посилається на те, що контрагентом придбавались інші різноманітні товари, не встановлено їх подальше використання в господарській діяльності; податковим органом не встановлено фактичне придбання засобів необхідних для ведення господарської діяльності, що на думку контролюючого органу свідчить про фіктивний характері здійснюваної контрагентами позивача господарської діяльності. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вироків суду, щодо посадових осіб контрагента ТОВ «БК «ВН-Граніт» за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Можливі порушення контрагентом Товариства податкової дисципліни не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Щодо факту фігурування посадових осіб контрагента позивача, в кримінальних провадженнях у справах щодо фіктивного підприємництва або ухилення від сплати податків, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду. Проте, будь-яких даних щодо наявності обвинувального вироку суду контролюючим органом не надано. Під час співпраці з вказаним контрагентом, обидві сторони угоди вели господарську діяльність в межах правового поля, добросовісно виконуючи покладені угодами обов`язки

Судова колегія зауважує, що платник податків (покупець товару, послуг) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару (робіт, послуг), відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку в податковому органу, в тому числі зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за протиправну діяльність контрагента за умови реального придбання товару.

Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Податковим органом не надано доказів необачності ТОВ «БК «ВН-Граніт» під час здійснення господарської діяльності.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; не добросовісно та не розсудливо, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 р. у справі № 0840/3097/18 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 р. у справі № 0840/3097/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко