Справа № 0440/5542/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5542/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вето»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (головуючий суддя: Верба І.О) по адміністративній справі №0440/5542/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вето» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вето» (далі - ТОВ «Вето») 23.07.2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому з урахуванням поданих уточнень, просить визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем 05.07.2018 року податкове повідомлення - рішення №, яким йому зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 433 333 грн., та податкове повідомлення - рішення №, яким йому збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 86 667 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 21 666,75 грн.;

визнати протиправним рішення відповідача №68464-17/64 від 03.07.2018 року «Про опис майна у податкову заставу»;

стягнути на його користь з відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 10 023,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків відповідача щодо нереальності господарських відносин між ним та контрагентом ТОВ «Бракарард» в березні, квітні 2015 року, при недотриманні відповідачем приписів ст. 102 ПК України при збільшенні йому грошового зобов`язання з податку на додану вартість за відповідні періоди. Протиправність винесеного відповідачем рішення про опис майна у податкову заставу згідно ст. 89 ПК України, позивач обґрунтовує відсутністю станом на момент його винесення будь - якої несплати з його сторони грошових зобов`язань.

У відзиві на позов ГУ ДФС у Дніпропетровській області зазначає про протиправність посилань позивача та правомірність прийнятих ним вищезазначених рішень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року задоволено клопотання ТОВ «Вето», провадження по справі №0440/5542/18 в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення відповідача №68464-17/64 від 03.07.2018 року «Про опис майна у податкову заставу» закрито.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року винесено рішення, яким у задоволенні частини позовних вимог ТОВ «Вето» щодо визнання протиправними та скасування винесених відповідачем 05.07.2018 року податкових повідомлень - рішень №, № відмовлено з підстав встановленої в судовому порядку фіктивної діяльності ТОВ «Бракарард», з яким позивач мав господарські відносини у 2015 році, та дотримання відповідачем приписів ст. 102 ПК України при збільшенні грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених позивачем в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області не погоджується з доводами позивача, рішення суду першої інстанції вважає правомірним, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.229 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

На підставі наказу №2674-п та повідомлення №1066 від 14.05.2018 року, посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області в період з 25.05.2018 року по 01.06.2018 року проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ «Вето» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Бракарард» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт № 29548/04-36-14-22/32653295 від 08.06.2018 року (а.с.16-19).

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у сумі 433 333 грн.; п. 185.1 ст.185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, 201.7 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 86 667 грн., зокрема за березень 2015 року в сумі 16 667 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 000 грн.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області 05.07.2018 року винесено податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «Вето» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 433 333 грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «Вето» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 86 667 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 21 666,75 грн. (а.с.10,11).

Не погодившись з даними податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку з вимогою визнати протиправними та скасувати.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Приписами пп.134.1.1 п.134.1. ст.134, 138.2, 138.4 ст.138, п.139.1.9 ст. 139.1 ст. 139, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст. 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; та витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням п. 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Приписами пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1 - 198.3,198.6 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Вето» (Замовник) та ТОВ «Бракарард» (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №5 від 01.03.2015 року, в якому передбачений перелік юридичних послуг, а саме: правовий аналіз вхідної документації, складання правових документів, складання проектів договорів, усне консультування з питань господарської діяльності, супроводження перевірок, консультаційні та інформаційні послуги щодо виконання ліцензійних умов. (а.с.144 -145).

Відповідно до актів виконаних робіт (послуг) від 31.03.2015 року та від 30.04.2015 року, підписаних директором ТОВ «Вето» ОСОБА_1 та директором ТОВ «Бракарард» ОСОБА_2 , у березні 2015 року позивач отримав від контрагента юридичні послуги на суму 83 333,33 грн. (без ПДВ 20%), ПДВ 16 666,67 грн. - загальний розмір з ПДВ 100 000 грн.; у квітні 2015 року на суму 350 000 грн. (без ПДВ 20%), ПДВ 70 000 грн. - загальний розмір з ПДВ 420 000 грн., при цьому в актах зазначено, що надані охоронні послуги повністю відповідають укладеному договору (а.с.146,147).

31.03.2015 року та 30.04.2015 року ТОВ «Бракарард» виписано позивачу податкові накладні №144,155 за підписом директора ОСОБА_2 (а.с.148,149).

Сума вартості наданих ТОВ «Бракарард» юридичних послуг та сума податку на додану вартість, включена позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту в поданих 20.04.2015 року, 18.05.2015 року деклараціях з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року, до яких позивачем 16.01.2016 року подано уточнюючі розрахунки, та поданої 29.02.2016 року декларації з податку на прибуток за 2015 рік (а.с.115 -118,120 - 125).

До матеріалів справи долучена ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2017 року по справі №201/7573/18(1кп/201/473/2017), що набрала законної сили 27.09.2017 року, змістом якої підтверджується вчинення гр. ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України «Фіктивне підприємництво» в частині створення кількох товариств , в тому числі ТОВ «Бракарард», від кримінальної відповідальності за вчинення якого він звільнений відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.113,114).

Верховним Судом України у постанові від 26.01.2016 року справі №2а-15327/12/ 2670 висловлена позиція, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Аналогічного висновку дійшов також Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у постановах від 12.02.2019 року по справі №813/7159/14(К/9901/9351/18), від 14.02.2019 року по справі №826/14895/17 (К/9901/65040/18).

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за п.1 ч.1 ст.49 КК України є нереабілітуючою обставиною, постановою суду підтверджено факт вчинення вищезазначеною особою кримінального правопорушення - фіктивного підприємництва.

В силу викладеного складені ТОВ «Бракарард» первинні документи не можуть бути використані позивачем для формування валових витрат у 2015 році та податкового кредиту у березні, квітні 2015 року, оскільки з дати реєстрації діяльність зазначеного товариства є нереальною (фіктивною).

Посилання позивача на визначення йому відповідачем грошового зобов`язання з податку на додану вартість за періоди березень, квітень 2015 року з порушенням встановленого ст. 102 ПК України граничного строку 1095 днів є безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації, контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Матеріали справи свідчать, що 16.01.2016 року позивачем подано уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року (а.с.115-118, 120-123), викладені в позові та апеляційній скарзі доводи що коригування сум податкового кредиту не стосувалися господарських відносин з ТОВ «Бракарард», позивачем належними доказами не підтверджено, а тому є вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідача порушень п.102.1 ст. 102 ПК України при збільшенні позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині вищезазначених періодів.

В силу викладеного є правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень №, № від 05.07.2018 року.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для справи та винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вето» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року по адміністративній справі №0440/5542/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 липня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 15 липня 2019 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий