Справа № 360/4195/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2019 року справа №360/4195/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 р. у справі № 360/4195/18 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неоформлення звільнення позивача у запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 та за підпунктом 1 «а» ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; зобов`язати відповідача оформити звільнення позивача в запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 та за підпунктом 1 «а» ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у строки, визначені Указом Президента); зобов`язати відповідача виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належне позивачу грошове забезпечення.

28.02.2019 представником позивача подано до Луганського окружного адміністративного суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказів від 18.02.2019 № 50 та № 42-РС, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення, включаючи одноразову грошову допомогу у разі звільнення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу на оздоровлення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 заяву представника позивача ОСОБА_2 про зміну предмету та підстав позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до пункту 2.4.1 наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 18.02.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 , змінивши посаду стрільця регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 42-РС від 18.02.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 , змінивши посаду стрільця регулювальника комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 на посаду командира комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 , повернуто заявнику без розгляду. В іншій частині заяву прийнято до розгляду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 закрито провадження в справі № 360/4195/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неоформлення звільнення позивача у запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; зобов`язання відповідача оформити звільнення позивача в запас відповідно до п. 1 Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 та за підпунктом 1а) ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у строки, визначені Указом Президента); зобов`язання відповідача виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року відмовлено в задоволені інших позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд помилково посилається на висновки про відсутність у позивача права на нарахування та виплату грошового забезпечення з огляду на відсутність його за місцем несення служби та невиконання ним своїх посадових обов`язків, оскільки у справі 812/261/18 Першим апеляційним адміністративним судом було зазначено, що наказ командира в/ч від 19.10.2015 № 653/1, який зі слів представника відповідача та відповіді на адвокатський запит від 26.12.2017 № 634/фес був підставою для припинення нарахувань та виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 , відповідачем судам обох інстанцій не надано, тому відсутня можливість надати йому оцінку. Тобто, Першим апеляційним адміністративним судом у справі 812/261/18 констатовано невиконання відповідачем обов`язку надати витребувані судом документи, що позбавило суд можливості конкретизувати та визначити розмір грошового забезпечення належного до виплати позивачу. Висновки суду першої інстанції у справі 360/4195/18 про те, що будь-яких доказів щодо прибуття ОСОБА_1 до місця несення служби та виконання своїх посадових обов`язків після закінчення терміну запобіжного заходу (грудень 2017 року) представником позивача та позивачем до суду не надано, не відповідають вимогам ст. ст. 72,77 КАС України та матеріалам адміністративної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не було надано жодних доказів невиконання позивачем обов`язків військової служби, видання наказів про його підпорядкування та доручених обов`язків з грудня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи. Представником позивача 28.02.2019 заявлено клопотання про виклик свідка у судове засідання з метою встановлення обставин фактичного перебування на військовій службі. Проте, порушуючи принцип рівності та диспозитивності сторін, суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання позивача, вважаючи, що покази свідка не є належним доказом. Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань посилаючись що позивач не має права на грошове забезпечення з огляду на відсутність позивача за місцем несення служби, йому не надавалась відпустка, та не надано доказів звернення позивача з заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соцільно-побутових питань, оскільки законодавством обов`язок з нарахування та виплати грошового забезпечення покладено на відповідача. Відповідачем не виконаний обов`язок виплати грошового забезпечення визначений у XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260. Крім того, зважаючи що підпункт 3.30 пункту 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16.10.2015 № 267 щодо увільнення від займаної посади та призначення сержанта ОСОБА_1 , командира комендантського взводу, стрільцем регулювальником 2 комендантського відділення комендантського взводу, ВОС 100915А/648 та підпункту б,і пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині) в частині увільнення його від займаної посади визнані протиправними та скасовані, правовий статус ОСОБА_3 як військовослужбовця поновлено, що автоматично наділяє останнього правосуб`єктністю щодо отримання усіх щомісячних складових грошового забезпечення, включаючи одноразову грошову допомогу у разі звільненні, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу на оздоровлення.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Указом Президента України від 11.02.2016 № 44/2016 затверджено перелік військових частин Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, над якими здійснюється шефство, яким з метою сприяння обороноздатності та мобілізаційної готовності держави, розв`язанню соціально-побутових проблем, задоволенню культурних і духовних потреб військовослужбовців, піднесення престижу військової служби, налагодження ефективного цивільно-військового співробітництва визначені військові частини, що розміщені в Луганській області (військова частина польова пошта НОМЕР_2 та військова частина польова пошта НОМЕР_3 ).

Указом Президента України від 08.08.2017 № 213/2017 внесено зміни до затвердженого Указом Президента України № 44/2016 переліку, шляхом зміни назви всіх військових частин, визначивши у Луганській області військову частину НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини польова пошта НОМЕР_2 з закріпленим особовим складом.

Згідно з підпунктом 1.2.112 пункту 1.2 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.03.2015 № 55 рядового ОСОБА_1 , призваного по мобілізації відповідно Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015, який пройшов підготовку та прибув з військової частини НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації, з 06 березня 2015 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове при військовій частині НОМЕР_4 з 07 березня 2015 року. Призначено на посаду стрільця регулювальника комендантського взводу ВОС 100915А/648 і вважати таким, що з 06 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 530 гривень на місяць, шпк солдат. Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 125% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, що підтверджується витягом з наказу від 06.03.2015 № 55 (том 1 арк. спр. 13).

Відповідно до ухвали Лисичанського міського суду від 08.10.2015 у справі № 415/6488/15-к до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1 арк. спр. 138-140).

Ухвалою Лисичанського міського суду від 11.10.2017 у справі № 415/6488/15-к запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_1 , змінено на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (том 1 арк. спр. 141-143).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.09.2016 № 269 увільнено від займаної посади та виведено в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 в зв`язку з триманням під вартою за вироком суду сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу (том 1 а.с. 14).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у справі № 812/261/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019 № 812/261/18 позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування акта про службове розслідування, наказів від 16.10.2015 № 267, від 18.09.2016 № 269 та стягнення грошового забезпечення задоволено частково: визнано протиправним та скасовано підпункт 3.30 пункту 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16.10.2015 № 267 щодо увільнення від займаної посади та призначення сержанта ОСОБА_1 , командира комендантського взводу, стрільцем регулювальником 2 комендантського відділення комендантського взводу, ВОС 100915А/648; визнано протиправним та скасовано підпункт 6.1 пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині) в частині увільнення від займаної посади та виведення в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 в зв`язку з триманням під вартою за вироком суду сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 2 а.с. 1-9, том 1 а.с. 93-100).

Згідно з наказом командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 18.02.2019 № 42-РС відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15, ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу, звільнено з військової служби (том 1 а.с. 128).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2019 № 50: п.2.9. Вважати такими, що вибули зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : 2.9.1. Сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу. З 18.02.2019 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У Збройних Силах з 15.02.2015 по 17.09.2016 (період з 18.09.2016 по 18.02.2019 до вислуги років не зарахований час перебування військовослужбовця в розпорядженні). Грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Чергова відпустка за 2019 рік не надавалась. Відпустка за сімейними обставинами не надавалась (том 1 а.с. 129).

Вказані обставини сторонами за заперечуються.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимоги виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним питанням є обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити належне позивачу грошове забезпечення, включаючи одноразову грошову допомогу у разі звільнення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошову матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу на оздоровлення, з урахуванням попередніх рішень судів.

При цьому, період за який просить позивач стягнути вказане грошове забезпечення позивачем не визначено.

Судом першої інстанції у ході розгляду справи встановлено та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, що вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення стосуються періоду з 23.07.2018 по 18.02.2019, тобто, після ухвалення Луганським окружним адміністративним судом рішення від 23.07.2019 по справі № 812/261/18 і по час звільнення позивача. Вимоги щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення визначенні з 02.09.2015, та грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань з 01.10.2015, оскільки питання їх виплати не було предметом розгляду у справі № 812/261/18.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за період з 23.07.2018 по 18.02.2019, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3, 4 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232), громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

З 20.07.2018 набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

За п.1 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Пунктом 1 Розділу XXIX Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 цього Розділу, грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України відсторонені від посад, виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з дня, наступного після відсторонення від посади, до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про відсторонення від посад військовослужбовцям за період, протягом якого вони не перебували на посадах внаслідок відсторонення від посад, грошове забезпечення, на отримання якого вони втратили право, не виплачується.

При цьому грошове забезпечення, яке втратили відсторонені від посади військовослужбовці внаслідок незаконних дій, відшкодовується їм у порядку, передбаченому Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 3 цього Розділу, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких відповідно до Кримінального процесуального кодексу України застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту (цілодобово), призупиняється з дня взяття під варту або направлення під цілодобовий домашній арешт до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі якщо до зазначених військовослужбовців обрано інший запобіжний захід, що дозволяв йому виконувати службові обов`язки, визначені командиром військової частини, за період їх виконання з дня прибуття до військової частини і до дня отримання військовою частиною повідомлення суду про набрання вироком законної сили чи закриття кримінального провадження грошове забезпечення виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Відповідно до п.9 Розділу XXXI Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року N 333, не виключаються зі списків особового складу військової частини, а обліковуються як тимчасово відсутні особи: яких направлено на навчання до військових навчальних закладів і навчальних частин без увільнення від займаних посад; яких направлено на навчання за кордон строком до одного року; яких направлено на лікування до закладів охорони здоров`я незалежно від терміну лікування; які тимчасово вибули з військової частини з різних причин (у відрядження, відпустку, на збори, тимчасово відряджені до інших військових частин); щодо яких застосовано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою.

Згідно зі змістом ухвал Лисичанського міського суду Луганської області від 08.10.2015 у справі № 415/6488/15-к та від 11.10.2017 у справі № 415/427/16-к, з 06.10.2015 по 11.12.2017 ОСОБА_1 перебував під вартою та під домашнім арештом.

Отже, в силу п. 3 Розділу XXIX Порядку № 260 було призупинено та не виплачувалось грошове забезпечення позивачу на час перебування позивача під вартою та під домашнім арештом до особливого розпорядження, оскільки він був відсутній в розташуванні військової частини та не міг виконувати службові обов`язки.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у справі № 812/261/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019, як вже було зазначено, суд скасував підпункт 3.30 пункту 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16.10.2015 № 267 щодо увільнення від займаної посади та призначення сержанта ОСОБА_1 , командира комендантського взводу, стрільцем регулювальником 2 комендантського відділення комендантського взводу, ВОС 100915А/648, та підпункт 6.1 пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині) в частині увільнення від займаної посади та виведення в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 в зв`язку з триманням під вартою за вироком суду сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу.

Відповідно до статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За частиною 1 статті 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно частини 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Тобто, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 набрало законної сили 11.02.2019 після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, саме з 11.02.2019 після набрання законної сили рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018, вищевказаний підпункт 3.30 пункту 3 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16.10.2015 № 267 та підпункт 6.1 пункту 6 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 18.09.2016 № 269 (по стройовій частині), вважається скасованим.

Відповідно вказаним рішенням суду було встановлено, що позивача сержанта ОСОБА_1 , командира комендантського взводу,було незаконно увільнено від займаної посади та призначення стрільцем регулювальником 2 комендантського відділення комендантського взводу, ВОС 100915А/648, та незаконно увільнено від займаної посади та виведення в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Отже, відповідач після набрання законної сили рішення суду та його отримання повинен був поновити позивача на раніше займану посаду.

Проте, як зазначалось наказом командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 18.02.2019 № 42-РС відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 26.09.2016 № 411/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15, ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу, звільнено з військової служби (том 1 а.с. 128).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2019 № 50: 2.9. Вважати такими, що вибули зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : 2.9.1. Сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу. З 18.02.2019 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. У Збройних Силах з 15.02.2015 по 17.09.2016 (період з 18.09.2016 по 18.02.2019 до вислуги років не зарахований час перебування військовослужбовця в розпорядженні). Грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 № 260, не виплачена. Чергова відпустка за 2019 рік не надавалась. Відпустка за сімейними обставинами не надавалась.

Як свідчать матеріали, зазначені накази не оскарженні, не скасовані та прийняті без врахування рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018, яке набрало законної сили 11.02.2019. Докази вручення зазначеного рішення суду відповідачу до прийняття вказаних наказів, відсутні.

Отже, наказами відповідача позивача було звільнено з військової служби до поновлення його на раніше займаній посаді, тобто, до виконання ним будь-яких посадових обов`язків.

Крім того, у рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018, суд зазначив, що позивачем не надано доказів прибуття після зміни запобіжного заходу до місця несення служби та виконання ним своїх посадових обов`язків у наведений період, натомість відповідачем надано копію акта службового розслідування, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 , яким встановлено відсутність ОСОБА_1 без поважних причин за місцем розташування підрозділу, що стало підставою для висновку суд про відсутність у позивача права на нарахування та виплату грошового забезпечення згідно з вимогами пунктів 11.1-11.3 Інструкції № 260 з 11.10.2017 по дату ухвалення рішення суду з огляду на відсутність його за місцем несення служби та невиконання ним своїх посадових обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів які б свідчили про прибуття ОСОБА_1 до місця несення служби та виконання своїх посадових обов`язків після 23.07.2018 та 11.02.2019. З позовної заяви вбачається, що позивач не виконував будь-яких обов`язків, не звертався до відповідача з питання проходження та виконання обов`язків, натомість, надсилав до відповідача рапорти про своє звільнення.

Таким чином, з огляду на відсутність позивача за місцем несення служби та невиконання ним своїх посадових обов`язків без поважних причин відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення в спірний період.

Також, позивача не було відсторонено від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, відповідно, відсутні підстави для виплати йому грошового забезпечення з 23.07.2018 згідно з Порядком № 260.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення визначенні з 02.09.2015, та грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань з 01.10.2015, суд зазначає наступне.

З аналізу положень Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII, Інструкції № 260 та Порядку № 260 вбачається, що допомоги включаються до складу грошового забезпечення.

Таким чином, з призупиненням виплати військовослужбовцю грошового забезпечення призупиняються нарахування відповідних видів допомог, отже, відсутні підстави для стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за період з 2015 по 2017 року, оскільки ОСОБА_1 у вказаній період перебував під вартою та в подальшому після зміни запобіжного заходу під домашнім арештом.

Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260) (яка діяла до 20.07.2018) визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до пункту 30.1 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (пункт 30.2 Інструкції № 260).

Відповідно до пункту 1, 2 Розділу ХХІІІ Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Таким чином, грошова допомога на оздоровлення надається в разі набуття військовослужбовцем права на щорічну основну відпустку, або без вибуття у відпустку за заявою (рапортом) військовослужбовця.

Пунктами 33.1, 33.2 Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 9 Розділу XXIV Порядку № 260 визначено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, вказана допомога також надається за заявою (рапортом) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки нараховується за кожен повний місяць служби.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача з заявою (рапортом) щодо надання щорічної основної відпустки повної тривалості за спірний період, виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2019 № 50, який не оскаржений та є чинний, чергова відпустка за 2019 рік позивачеві не надавалася, період з 18.09.2016 по 18.02.2019 не зарахований до вислуги років позивача час перебування військовослужбовця в розпорядженні (том 1 а.с. 129).

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у спірний період.

Стосовно вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення суд зазначає.

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXII Порядку № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі Порядок № 460).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Матеріали справи свідчать, що за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2019 № 50 на день звільнення позивач не мав права на грошове забезпечення, відповідно, відсутні підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, оскаржуване судове рішення є обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд звертає увагу, що оскільки наказ командира 53 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 18.02.2019 № 42-РС та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.02.2019 № 50, не оскаржені та прийняті без врахування рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23.07.2018, яке набрало законної сили 11.02.2019, позивач має право звернутись до відповідача з заявою щодо внесення відповідних змін до вказаних наказів, з урахуванням рішення суду яке набрало законної сили.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 р. у справі № 360/4195/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 р. у справі № 360/4195/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 16 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Т.Г. Арабей