Справа № 826/3737/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 липня 2019 року справа №826/3737/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інсайт Ессет Менеджмент" (далі по тексту - позивач, ТОВ "КУА "Інсайт Ессет Менеджмент")
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - ГУ ДФС)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправного винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідачем невірно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах, а саме: відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 200 року №419, позивач, як компанія із управління активами, повинен був застосовувати міжнародні стандарти фінансової звітності, починаючи з 01 січня 2015 року, а в 2014 році застосовував фінансову звітність за Національними стандартами бухгалтерського обліку, а відповідач неправомірно виходив із правил міжнародних стандартів фінансової звітності; ТОВ "КУА "Інсайт Ессет Менеджмент" не повинен нараховувати доходи по облігаціям, за якими ніколи не отримав би реального доходу внаслідок дефолту, тому нарахування доходу по дефолтним операціям є неправомірним; нарахування відсотків у 2014 році з урахуванням нульової імовірності надходження економічних вигод, пов`язаними із володінням облігаціями АТ "Єврогазбанк", є безпідставним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3737/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається незгода з заявленими позовними вимогами у зв`язку з правомірним встановленням порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 та пункту 137.18 статті 137 Податкового кодексу України та правомірністю висновків акта перевірки.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не спростовано факту невірного застосування норм матеріального права при встановленні порушень, викладених в акті перевірки.

В судовому засіданні 23 березня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача у судове засідання не з`явився; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 13 грудня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзацу другого пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення ТОВ "КУА "Інсайт Естет Менеджмент" підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 та пункту 137.18 статті 137 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 362 068,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на 289 912,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 72 156,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 15 листопада 2016 рок №1083/26-15-14-06-02/37148049 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "КУА "Інсайт Естет Менеджмент" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 16 червня 2010 року по 30 червня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 16 червня 2010 року по 30 червня 2016 року (далі по тексту - акт перевірки).

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно пункту 137.18 статті 137 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за цінними паперами, придбаними платником податку з метою їх продажу або утримання до дати погашення, сума процентів включається до складу його доходів за правилами, визначеними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Підпункт 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Відповідно до пунктів 135.1, 135.5 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Інші доходи включають: 135.5.1. доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, крім визначених підпунктом 153.3.6 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, процентів, роялті, від володіння борговими вимогами.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №90 (далі по тексту - П(с)БО 15).

Відповідно до пункту 2 П(с)БО 15 норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Згідно пункту 20 П(с)БО 15 дохід, який виникає в результаті використання активів підприємства іншими сторонами, визнається у вигляді процентів, роялті та дивідендів, якщо: імовірне надходження економічних вигод, пов`язаних з такою операцією; дохід може бути достовірно оцінений.

Такий дохід має визнаватися у такому порядку: проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, виходячи з бази їх нарахування та строку користування відповідними активами з урахуванням економічного змісту відповідної угоди; роялті визнаються за принципом нарахування згідно з економічним змістом відповідної угоди; дивіденди визнаються у періоді прийняття рішення про їх виплату.

Відповідно до пункту 137.21 статті 137 Податкового кодексу України якщо позичальник (дебітор) затримує сплату процентів (комісійних), кредитор урегульовує таку заборгованість згідно з пунктом 159.1 статті 159 цього Кодексу. При цьому метод нарахування процентів (комісійних) за таким кредитом не застосовується до повного погашення позичальником (дебітором) заборгованості або списання заборгованості, яка визнана безнадійною згідно із статтею 159 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Як зазначено у відзиві на адміністративний позов, в порушення пункту 137.18 статті 137 Податкового кодексу позивачем не віднесено до складу доходів відсотки у 2014 році на суму 159 137,00 грн. за іменними відсотковими облігаціями АТ "Єврогазбанк" та ТОВ "Автобортранс"; позивачем із загальної суми відсотків у розмірі 16 972,69 грн. за 2013-2015, І півріччя 2016 року віднесено до складу доходів лише у 2014 році 1645,60 грн.

Позивач, в свою чергу, зазначає у позовній заяві та відповіді на відзив про неправильне застосування норм матеріального права щодо нарахування податку на прибуток у 2014 році, оскільки відносно позивача у цей час не діяли міжнародні стандарти бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, позивачем під час розгляду справи не надано жодних доказів на підтвердження обставин та доводів, викладених у позовній заяві, якими обґрунтовано позовні вимоги, що позбавляє суд можливості оцінити правомірність заявлених позовних вимог.

ТОВ "КУА "Інсайт Естет Менеджмент" не надало суду документів щодо наявності чи відсутності об`єктів оподаткування за 2014-2016 роки, зокрема: податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за відповідні періоди, фінансову звітність підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; первинні документи по відносинам по операціям із відсотковими облігаціями АТ "Єврогазбанк" та ТОВ "Автобортранс".

На обґрунтування позовних вимог позивач надав лише копії оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та дві сторінки акта перевірки, що дає суду можливості встановити дійсні обставини справи, виявлені порушення та підтвердити чи спростувати доводи позовної заяви, а також протиправність або правомірність донарахування відповідачем спірної суми грошового зобов`язання.

При цьому про неможливість надання відповідних доказів ТОВ "КУА "Інсайт Естет Менеджмент" суд не повідомляло.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлень-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "КУА "Інсайт Естет Менеджмент" задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанії з управління активами "Інсайт Естет Менеджмент" відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інсайт Естет Менеджмент" (02140, м. Київ, вул. Мішуги, 10; ідентифікаційний код 37148049);

Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко