Справа № 420/2844/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2844/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання неправомірними дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, щодо не зарахування до трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. у ТОВ Стінгер, зобов`язання зарахувати період роботи у ТОВ Стінгер з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. до трудового стажу ОСОБА_1 , здійснити перерахунок призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням трудового стажу за період роботи з 13.09.1994р. до 15.08.1999 р. та виплатити ОСОБА_1 не нараховану, призначену, за віком пенсію за період з 01.08.2018 р. до моменту винесення судового рішення.

Ухвалою суду від 11.05.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що з 2010 року вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та до 01.08.2018р. розмір пенсії складав 2125,72 грн. Позивач зазначила, що Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Одесі було проведено перевірку матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та встановлено, що трудовий стаж позивача за період з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. враховано безпідставно, посилаючись на те, що запис трудової книжки № 33 від 22.08.1973р. засвідчений печаткою неіснуючої держави (УPCP). У зв`язку з чим, 01.08.2018р., управлінням, пенсійну справу позивача було приведено у відповідність та зменшено розмір пенсії до 1781,10 грн. Позивач зазначила, що згідно з записом № 1 від 13.09.1994 р. у трудовій книжці НОМЕР_1 , на підставі протоколу від 13.09.1994 р. № 1, позивач була прийнята на роботу до ТОВ «Стінгер» на посаду прибиральника та 15.08.1999р. відповідно до протоколу від 15.08.1999р. № 29 була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується в трудовій книжці підписом директора ТОВ «Стінгер» і відбитком печатки товариства. ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст.39 КЗпП України, Порядок №637 зазначає, що якщо підприємство не замінило свою печатку новою після припинення СРСР, це не свідчить про неправдивість засвідчених ним документів, та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

27.05.2019р. до суду від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що при взятті на облік позивача перевіркою матеріалів пенсійної справи встановлено що стаж за період з 13.09.1994 по 15.08.1999 рр. враховано безпідставно, оскільки запис у трудовій книжці від 22.08.1973 р. засвідчений печаткою неіснуючої на той час держави (УРСР), що є прямим порушенням норм постанови Державного комітету ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958р. № 620 «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок» та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, у зв`язку з чим управлінням пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 01.08.2018р. та зменшено пенсію з 2125,72грн. до 1781,10грн. Додатково відповідач повідомив суд про те, що управлінням 05.09.2018 р. за вих. № 895/06 направлено запит на адресу ТОВ «Стінгер» про підтвердження періоду роботи з 13.09.1994р. по 15.08.1999 р., однак відповідь на запит не надійшла. Також відповідач зазначив, що управлінням 14.02.2019 р. вих. №936/06 направлено запит до Шевченківського ОУ ПФУ м. Запоріжжя з проханням посприяти в отриманні довідки про стаж роботи за період з 13.09.1994р. по 15.08.1999 р. в ТОВ «Стінгер», однак згідно наданої відповіді документи до архіву не надходили та їх місцезнаходження невідомо. Державний архів Запорізької області повідомив, що документи з особового складу ТОB «Стінгер» за 1994-1999 рр. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили і надати довідки для обчислення пенсії позивача немає можливості. Також до управління надійшла архівна довідка від 21.04.2019 р. №04-23/180, в якій повідомляється, що документи ТОВ «Стінгер» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили, тому надати відомості про підтвердження стажу роботи та нарахування заробітної плати на позивача немає можливості (копія архівної довідки - стр. 38 копії пенсійної справи). Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору, управління зазначає, що при розгляді справи необхідно врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян. У зв`язку з викладеним, управління просить суд відмовити у задовленні позовних вимог у повному обсязі.

03.06.2019р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач зазначила, що посилання відповідача на те, що запис у трудовій книжці від 22.08.1973р. засвідчений печаткою неіснуючої «УРСР», спростовується оригіналом трудової книжки з якої вбачається, що печатка ТОВ «Стінгер» містить м.Запоріжжя (Україна), а не «УРСР».

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 17.09.2010р. перебуває на пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV, про що свідчить розпорядження УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем у відзиві на позовну заяву, з 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію у м.Одесі.

13.03.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про повідомлення причин зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії та надання рішення про зменшення пенсії(а.с.11).

Листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 11.04.2019р. №140/Г-11 повідомлено заявника про те, що розмір пенсії до 01.08.2018р. складав 2125,72грн. При взятті на облік, перевіркою матеріалів пенсійної справи встановлено, що стаж роботи з 13.09.1994р. по 15.08.1999р. враховано безпідставно, оскільки запис №33 трудової книжки від 22.08.1973р. засвідчений печаткою неіснуючої держави (УРСР), що є прямим порушенням норм постанови Державного комітету Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958р. №620, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993р., у зв`язку з чим, приведено пенсійну справу у відповідність з 01.08.2018р., розмір пенсії з 01.08.2018р. склав 1781,10грн.(а.с.13).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зокрема, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з пенсійної справи та наданого до суду до огляду дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 10.02.2000р. позивач у період з 13.09.1994р. по 15.08.1999р. працювала на посаді «прибиральниці в ТОВ «Стінгер». Вказаний запис підтверджується печаткою підприємства, із підписом керівника та не містить посилання на «УРСР», про яке зазначає відповідач.

Таким чином, відповідачем порушено право позивача на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист. Крім того, підстава, на яку відповідач посилається при прийнятті рішенні про неврахування стажу роботи за період з 13.09.1994р. по 15.08.1999р. не порушує положення вищезазначеної Інструкції №58, а стосується «несвоєчасної зміни печатки підприємства», яка містила неактуальні відомості, що відповідно не має позначатись на правах працівників такого підприємства.

Враховуючи викладене та те, що Пенсійним фондом зменшено розмір пенсії ОСОБА_1 з підстав не передбачених діючим законодавством, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, щодо не зарахування до трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. у ТОВ Стінгер, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з тим, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність оскаржених дій відповідача щодо не зарахування періоду роботи до трудового стажу, суд вважає за можливе, зобов`язати відповідача зарахувати період роботи у ТОВ Стінгер з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. до трудового стажу ОСОБА_1 , здійснити перерахунок призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням трудового стажу за період роботи з 13.09.1994р. до 15.08.1999 р. та виплатити ОСОБА_1 не нараховану, призначену, за віком пенсію з 01.08.2018 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції №89 від 07.05.2019р. позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 768,40грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40грн.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Танцюри К.О. у період з 09 липня 2019 року по 10 липня 2019 року у відрядженні, в силу положень ст.120 КАС України, повний текст рішення суду складено суддею 11 липня 2019 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, щодо не зарахування до трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. у ТОВ Стінгер.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а) зарахувати період роботи у ТОВ Стінгер з 13.09.1994 р. до 15.08.1999 р. до трудового стажу ОСОБА_1 , здійснити перерахунок призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням трудового стажу за період роботи з 13.09.1994р. до 15.08.1999 р. та виплатити ОСОБА_1 не нараховану, призначену за віком пенсію з 01.08.2018 р.

Стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а) на користь ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), сплачений судовий збір у розмірі 768,40грн.(сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.