Справа № 560/737/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/737/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

17 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (рішення прийнято у м. Хмельницький, дату складання повного тексту рішення та час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 19.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні виплати пенсії за віком, визнати протиправною бездіяльність щодо непоновлення виплати пенсії та поновити виплату пенсії за віком починаючи з 31.01.2016 року у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

2. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що з 05.06.2012 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області як одержувач пенсії за віком. У зв`язку із виїздом ОСОБА_1 у 2015 році на постійне місце проживання до Держави Ізраїль їй з 01.02.2016 року було припинено виплату пенсії за віком. 11 вересня 2018 року представник позивача, діючи на підставі довіреності, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . Проте, відповідач листом від 24.09.2018 року №2164/Я-8 відмовив у поновленні виплати пенсії, мотивуючи це тим, що її постійним місцем проживання є Держава Ізраїль, відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, а міжнародний договір (угоду) між Україною та Державою Ізраїль в сфері пенсійного забезпечення громадян не ратифіковано.

3. Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась за судовим захистом .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. 15 травня 2019 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково.

5. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

6. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.02.2016 року.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

9. Апелянт зазначив, що підстав для поновлення виплати пенсії позивачу немає у зв`язку з тим, що постійним місцем її проживання є Держава Ізраїль, також у неї відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, а міжнародний договір між Україною та Державою Ізраїль в сфері соціального забезпечення громадян не ратифіковано.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_1 , виданий органом 6810 від 02 жовтня 2014 року, з 05.06.2012 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 01.08.2012 року.

11. У зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Держави Ізраїль з 01.02.2016 року їй припинено виплату пенсії, про що свідчить відмітка у матеріалах пенсійної справи.

12. 20.07.2018 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що право на отримання пенсії за віком у зв`язку з виїздом за кордон вона не втратила.

13. Оскільки позивач проживає на території Держави Ізраїль, є особою похилого віку, особисто приїхати до України та подати усі необхідні документи не мала можливості, вона уповноважила свого представника на вчинення дій в її інтересах.

14. Представник позивача, діючи на підставі належним чином оформленої довіреності, 11 вересня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про поновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії, до якої додав також особисту заяву ОСОБА_1 про призначення /перерахунок ( поновлення) пенсії за віком з розпискою-повідомленням, апостильовану у встановленому порядку.

15. До вказаних заяв представник позивача додав нотаріальне засвідчення підпису заяви про призначення/перерахунок пенсії, нотаріально засвідчену копію довіреності представників позивача, копію нотаріально посвідченого та апостильованого паспорту НОМЕР_1 громадянина України для виїзду за кордон ( дата видачі 02.10.2014 року), копії довідки про присвоєння індивідуального податкового номера.

16. У заяві про призначення/перерахунок пенсії позивач послалась на реквізити виданого їй 02.10.2014 року паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

17. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 24.09.2018 року №2164/Я-8 повідомило позивачу, що підстав для поновлення виплати їй пенсії немає у зв`язку з тим, що постійним місцем проживання позивача є Держава Ізраїль, також у неї відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, а міжнародний договір між Україною та Державою Ізраїль в сфері соціального забезпечення громадян не ратифіковано.

18. Рішення про відмову в поновленні пенсії у вигляді розпорядчого акту пенсійним органом не приймалось.

19. Отже, саме з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивач офіційно дізналась про причини відмови у поновлені виплати пенсії, відтак, публічно-правовий спір між ОСОБА_1 та апелянтом виник після надання відповіді Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.09.2018 року №2164/Я-8 на заяву позивача про поновлення виплати пенсії за віком.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

20. Позивач з 05.06.2012 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області як одержувач пенсії за віком. У зв`язку із виїздом ОСОБА_1 у 2015 році на постійне місце проживання до Держави Ізраїль їй з 01.02.2016 року було припинено виплату пенсії за віком. В обгрунтування правової позиції посилається на рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, рішення Европейського суду з прав людини у справі " Пічкур проти України".

21. Апелянт посилається на норми ст.51 Закону України " Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" і зазначає, що оскільки позивач постійно проживає за межами України, права на отримання пенсії немає.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

22. Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Згідно п.2 ч.І ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

24. У відповідності до ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

25. Рішенням Конституційного Суду України N 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

26. Рішенням Конституційного Суду України зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципі, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

27. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

28. Отже, порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

29. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення). У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що з наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

30. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

31. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд під час розгляду даного спору застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

32. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

33. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

34. З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону №1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права громадян України, які проживають на території інших держав, на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу (07.10.2009) територіальні органи Пенсійного фонду України мають відновити та не мають права зупиняти виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

35. У п. 51 Рішення Європейського суду з прав людини від 07.11.2013 по справі Пічкур проти України (Заява №10441/06) зазначено: "... заявник, який був економічно активним в Україні, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Суд доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії".

36. Таким чином, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватись з місцем проживання людини. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства.

37. Судом встановлено, що позивач не виходила з громадянства України і не втратила його.

38. Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії, оскільки право позивача на отримання пенсії в Україні є її конституційним правом.

39. Відтак колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність права на поновлення пенсії позивача через те, що вона не має місця постійної реєстрації на території України, проживає на території іншої держави, з якою не укладена відповідна угода.

40. 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17 Верховний Суд зазначив, що зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), до спірних правовідносин необхідно застосовувати крім норм КАС України також і строки, визначені в інших законах.

41. Відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

42. У разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого нормою КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

43. З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу норм КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Верховний суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

44. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведення апелянтом правомірності дій та прийнятого ним рішення, а отже про необхідність визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оформленої листом від 24.09.2018 року №2164/Я-8 у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії за віком.

45. Крім того, апелянтом не доведена правомірність власної бездіяльності, починаючи з 01.02.2016 року, позаяк будь-які рішення про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, мотивовані нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у пенсійній справі позивача відсутні.

VІ. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

46. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

47. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

48. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

49. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

50. Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 липня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.