Справа № 212/339/17-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №212/339/17-а

адміністративне провадження №К/9901/23499/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 212/339/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2017 року (у складі головуючого судді Колочко О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Дадим Ю.М., суддів Уханенка С.А., Богданенка І.Ю.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача, а саме рішення комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсій № 20 від 30 вересня 2016 року про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідності до вимог пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати пенсійний орган призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідності до вимог пункту "б" частини першої статті Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на приписах чинного законодавства та є мотивованими, що свідчить про необхідність їх задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 10 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 212/339/17-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапу В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 212/339/17-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому північному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

19 вересня 2016 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсій Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Жовтневий відділ з питань призначення та перерахунку пенсій) від 30 вересня 2016 року за № 20, позивачу було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви.

Вказана відмова була обґрунтована тим, що стаж набутий на території будь-якої з держав учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та заробітна плата за цей період враховується лише при призначенні пенсій. Для проведення перерахунку пенсії відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530, особам, які після призначення пенсії продовжували працювати за межами України, підстав немає. Пільговий стаж роботи заявника за списком № 2, підтверджений документами, станом на 20 вересня 2016 року складає 06 років 3 місяці 7 днів та загальний стаж 21 рік 10 місяців 26 днів, що є недостатнім для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений сторонами. Також, законодавством РФ з 1997 року передбачено проведення атестації робочого місця, а відтак спірні періоди можуть бути зараховані до пільгового стажу позивача лише на умовах підтвердження результатами атестації робочого місця в Спеціалізованому тресті "Алмазтехмонтаж" АК "Алроса".

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зокрема чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зокрема чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Як встановлено судами попередніх інстанцій зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 , у період з 18 червня 1979 року по 17 серпня 2016 року працював на посаді електрозварника ручної зварки на різних підприємствах.

Також судами, з довідки уточнюючої особливий характер робот або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії від 26 жовтня 2016 року № 27 встановлено, що позивач у період з 09 березня 1982 року по 13 вересня 1988 року працював електрозварником ручної зварки з повним робочим днем при 5 денній робочій неділі.

В свою чергу, відповідно до довідки № А02-1420-38-12/046-Кс від 02 березня 2016 року, судами встановлено, що позивач дійсно працював в СТ "Алмазтехмонтаж" УКС АК "Алроса" (ОАО) на посаді електрозварник ручної дугової зварки по вахтовому методу роботи з 13 березня 1998 року по 19 листопада 1998 року, з 05 січня 1999 року по 27 червня 1999 року, з 06 вересня 1999 року по 21 березня 2000 року, з 31 січня 2001 року по 17 жовтня 2001 року, з 02 березня 2002 року по 05 листопада 2002 року, з 25 лютого 2003 року по 02 червня 2003 року, з 03 березня 2004 року по 26 листопада 2004 року, з 21 березня 2005 року по 31 жовтня 2005 року; електрозварником ручної зварки на Мирнинській монтажній площадці по вахтовому методу з 15 червня 2006 року по 03 липня 2007 року; електрозварником ручної зварки на Удачнинській монтажній площадці по вахтовому методу з 09 січня 2008 року по 19 грудня 2008 року, з 19 січня 2009 року по 20 травня 2009 року з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 18 січня 2011 року по 28 лютого 2011 року, з 23 березня 2011 року по 17 листопада 2011 року, з 13 лютого 2012 року по 28 вересня 2012 року, з 05 березня 2013 року по 18 листопада 2013 року, з 03 грудня 2013 року по 30 вересня 2014 року, з 16 травня 2015 року по 31 грудня 2015 року за вищевказаними професіями працював повний робочий день та професія відноситься до Списку № 2. Загальний стаж роботи 13 років 01 місяць 12 днів.

Отже, можливість віднесення вказаних періодів роботи до пільгового стажу позивача підтверджується належним чином.

В касаційній скарзі відповідач зазначає, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений сторонами. Також, законодавством Російської Федерації з 1997 року передбачено проведення атестації робочого місця, а відтак спірні періоди можуть бути зараховані до пільгового стажу позивача лише на умовах підтвердження результатами атестації робочого місця в Спеціалізованому тресті "Алмазтехмонтаж" АК "Алроса".

З приводу таких доводів касаційної скарги суд зазначає, що частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, в матеріалах справи наявні накази про проведення атестації робочих місць по умовам праці від 02 березня 2005 року № 258 та від 08 червня 2011 року № А02-1420-38-17-612/1-П, якими зокрема передбачено атестацію робочого місця електрозварника ручної зварки.

Отже, проведення атестації робочого місця Позивача підтверджується належним чином, що в свою чергу свідчить про можливість зарахування періоду роботи позивача в РФ після 1997 року до пільгового стажу Позивача.

В свою чергу, положення статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначають можливість призначення пільгової пенсії особам за Списком № 2 після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, на момент звернення до пенсійного органу Позивач досяг 55 років, його стаж роботи перевищує 30 років, а пільговий стаж перевищує 12 років 6 місяців на пільгових роботах, що свідчить про можливість призначення пільгової пенсії.

Враховуючи викладене, обставини цієї справи, а також період часу, що пройшов з моменту винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів Верховного Суду вважає вірним висновки суддів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як запереченням на адміністративний позов, так і поданій пенсійним органом апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа