Справа № 440/1753/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. ПолтаваСправа №440/1753/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування висновку від 31.01.2019 про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану, зобов`язання внести зміни до актового запису цивільного стану про народження №1687 від 17.12.2004 по Печерському району у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виправивши ім`я дитини, а саме " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2 " перенести в графу "По батькові".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у внесенні змін в актовий запис про його народження за №1687 від 17.12.2004, складеного Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виправлення ім`я дитини, а саме " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2 " перенести в графу "По батькові". Позивач зазначає, що за обставин, що склалися, її рідні діти - сини не є рідними братами згідно норм чинного законодавства, оскільки їхнє по батькові не співпадає, що унеможливлює їх споріднення згідно норм Цивільного та сімейного кодексів України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому просить суд закрити провадженні у справі, оскільки даний спір належить до спорів, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначив, що правових підстав для розділення ім`я, по батькові дитини немає, оскільки при реєстрації народження ім`я ОСОБА_2 зазначено за взаємною згодою батьків, по батькові дитини не зазначено відповідно до національних традицій батька.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно із частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Вирішуючи клопотання позивача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 425/2737/17 та від 23.01.2019 №804/45/17, а також, у постанові Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №820/5198/16.

Також, Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі №826/5812/14 зазначив, що приймаючи рішення виходив з того, що спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою фізичної особи є публічно-правовим, тому належить до адміністративної юрисдикції.

Таким чином, позивач у даній справі оскаржує відмову щодо внесення зміни до актового запису про народження, отже, спір у цій справі має ознаки публічно-правового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася за місцем проживання її та обох своїх дітей (синів) ( АДРЕСА_1 згідно довідки від 31.01.2019 виданої виконавчим комітетом Диканської селищної ради №632) - до Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про внесення змін до актового запису про народження сина - ОСОБА_2 №1687 від 17.12.2004, зробленого по Печерському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а саме позивач просила виправити ім`я дитини, а саме ім`я " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2" перенести у графу "По батькові".

На підтвердження своєї заяви позивачем подано наступні документи:

- копія сторінок паспорта заявниці ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 виданого 08.07.2009 року Диканським РВ ГУ МВС України в Полтавській області;

- копія свідоцтва про народження сина заявниці ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 виданого 23.07.2009 року відділом РАЦС Печерського РУЮ у місті Києві;

- повний витяг з ДРАЦСГ від 22.01.2019 року щодо актового запису про народження сина заявниці ОСОБА_2 №1687 від 17.12.2004 по відділу РАЦС Печерського РУЮ у місті Києві;

- копія паспорта громадянина Йорданії батька сина заявниці ОСОБА_2 НОМЕР_7 виданого 14.03.2014, місто видачі Амман;

- переклад паспорта батька сина заявниці ОСОБА_2 з англійської та арабської мов на українську мову 30.11.2018, засвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №4042.

29.01.2019 відповідачем був виданий висновок про відмову у внесені змін до актового запису, оскільки зібраними документами не підтверджується можливість розділити ім`я дитини.

Позивач не погодилася із зазначеним Висновком та оскаржила його до суду.

Правові відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначені Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 №2398-VI /далі - Закон України № 2398-VI/.

Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI обумовлено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №2398-VI правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Статтею 16 Закону №2398-VI урегульовано порядок державної реєстрації зміни імені.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Закону №2398-VI державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - зміна імені) проводиться лише щодо громадян України. Державна реєстрація зміни імені проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 28 Цивільного кодексу України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Статтею 295 Цивільного кодексу України обумовлено право фізичної особи на зміну імені.

Так, за змістом цієї статті фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну по батькові у разі зміни її батьком свого власного імені або виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про її народження. Прізвище, власне ім`я та по батькові фізичної особи можуть бути змінені у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону.

Підставами для відмови у зміні імені є: здійснення стосовно заявника кримінального провадження або його перебування під адміністративним наглядом; наявність у заявника судимості, яку не погашено або не знято в установленому законом порядку; офіційне звернення правоохоронних органів іноземних держав про оголошення розшуку заявника; подання заявником неправдивих відомостей про себе.

Підставою для відмови у зазначенні по батькові ОСОБА_2 стало те, що при реєстрації народження ім`я ОСОБА_2 за взаємною згодою батьків, по батькові дитини не зазначено відповідно до національних традицій батька.

Аналізуючи таку відмову (рішення) відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

16.08.2013 Європейський суд з прав людини (далі - Європейський суд, ЄСПЛ) ухвалив рішення (№20390/07), в якому, перевіряючи правомірність відмови заявниці у зміні її по батькові, постановив, що Україна порушила стосовно заявниці статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Після набуття рішенням ЄСПЛ статусу остаточного заявниця звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень, ухвалених за результатами розгляду справи за її позовом.

Переглядаючи судові рішення, ухвалені щодо заявниці, Верховний Суд України у своїй постанові від 27 січня 2014 року (справа 21-418а13) зазначив наступне.

Європейський суд у справі "Гарнага проти України" констатував, що в особи можуть існувати справжні причини, щоб бажати змінити своє ім`я, а законодавчі обмеження такої можливості можуть бути виправдані інтересами суспільства, наприклад, для забезпечення точного обліку населення або схоронності засобів ідентифікації та зв`язку носіїв певного імені з сім`єю. Державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося необхідним у демократичному суспільстві.

У рішенні Європейського суду йдеться й про те, що коли особа в Україні досягає достатньо дорослого віку для того, щоб приймати самостійні рішення щодо зміни імені, вона може зберегти або змінити ім`я, надане їй при народженні. Вартий особливої уваги той факт, що особа може зберегти по батькові, навіть якщо її батько більше не носить імені, від якого походить по батькові. У цьому випадку розірвання традиційного зв`язку між по батькові особи та іменем її батька визнається можливим.

Європейський суд констатував, що за майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Державні органи не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

Європейський суд одноголосно постановив, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції щодо заявниці.

З огляду на викладене, Верховний Суд у своїй постанові зауважив, що відповідно до статей 2, 10 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і пункту 1 статті 46 Конвенції рішення Європейського суду є обов`язковими для виконання. Виконання рішення, крім виплати відшкодування, полягає також у вжитті державою додаткових заходів індивідуального характеру, зокрема, відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum). Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

У зв`язку з цим, Верховний Суд України скасував судові рішення, ухвалені щодо заявниці, і направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Останній, розглянувши справу, визнав право заявниці на зміну імені та її позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Суд також зауважує, що на момент розгляду ЄСПЛ справи "Гарнага проти України» редакція статті 295 Цивільного кодексу України передбачала можливість зміни особою по батькові лише у разі, якщо її батько змінив ім`я.

Чинна на сьогодні редакція вказаної статті Цивільного кодексу України також уможливлює зміну по батькові у разі виключення відомостей батька дитини з актового запису особи про її народження, а також у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону. Водночас, це не змінює правову проблему, встановлену Європейським Судом у справі Гарнаги .

Отже, аналізуючи викладене у своїй сукупності, можна дійти висновку, що українське законодавство відносно вільно дозволяє фізичній особі змінювати ім`я або прізвище. Однак, на відміну від можливості змінити власне ім`я і прізвище, чинне законодавство прямо не передбачає право особи змінювати на власний розсуд своє по батькові.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Зі змісту свідоцтва про шлюб від 20.12.2002 №27/0015, посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_3 , нотаріально завіреної копії паспорта НОМЕР_4 , свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 22.01.1974, картки платника податків від 03.12.2018, довідки про реєстрацію місця проживання особи №55/08-08 від 31.01.2019 вбачається, що прізвище ім`я та по батькові батька ОСОБА_2 є:

Прізвище -

ОСОБА_2 Ім`я - ОСОБА_2

По батькові - ОСОБА_2 .

Тому, логічним та правильним буде зазначення прізвище, імені та по батькові сина:

Прізвище -

ОСОБА_2 Ім`я - ОСОБА_2

По батькові - ОСОБА_2 .

Крім того, судом взято до уваги, що згідно свідоцтва про народження брата ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Диканського районного управління юстиції Полтавської області 08 липня 2010 року зазначено наступне: Прізвище - ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_2 , По батькові - ОСОБА_2 .

У закордонних паспортах Нурдіна виданого 23.11.2006 органом 5305 зазначено прізвище - ОСОБА_2 та ім`я дитини - ОСОБА_2, виданого 18.04.2013 органом 5305 зазначено прізвище - ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, враховуючи подані позивачем документи, суд приходить до висновку, що зазначення по батькові дитини виправивши ім`я дитини, а саме " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2" перенести в графу "По батькові" не порушить прав та інтересів ОСОБА_2 .

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Конвенція - це живий інструмент, який має тлумачитись у контексті змін у суспільстві і у відповідності до умов сучасності. Водночас, рішення у схожих справах повинні бути подібними, оскільки відмінність може призвести до нерівності позивачів перед законом та не виправдати законні очікування тих, хто звертається до правосудця. Існує ряд причин, за якими необхідно притримуватись прецедента. Це перш за все в інтересах правової стабільності і впорядкованого розвитку практики застосування Конвенції. Дотримання прецедента не тільки прямо відповідає вимогам незалежності і безсторонності суду, але й виражає саму суть судової політики (справа "Коссі проти Сполученого Королівства", рішення від 27.09.1990).

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції. Дійсно, гарантія прав, передбачена Конвенцією, цілком реальна без прийняття будь-яких додаткових заходів з боку органів влади держав-учасниць, таким чином, ці права можна вважати такими, що застосовуються прямо.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 19 цього Закону визначає порядок її застосування у сфері законодавства та в адміністративній практиці. Так, зокрема, частиною п`ятою цієї статті визначено, що Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Отже, з наведеного можна зробити наступні висновки: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а так само практика Європейського суду як її складова, є частиною національного законодавства; їх положення є нормами прямої дії; вони мають пріоритет у застосуванні порівняно з нормами національного законодавства, що суперечать Конвенції. Зазначені принципи обов`язкові не лише для суду, а й для адміністративних органів.

Враховуючи усе викладене вище у своїй сукупності, суд за необхідне визнати протиправним та скасувати висновок відповідача від 31.01.2019 про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану, та зобов`язати внести зміни до актового запису цивільного стану про народження №1687 від 17.12.2004 по Печерському району у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виправивши ім`я дитини, а саме " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2" перенести в графу "По батькові".

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підстав вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 108, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Дружби, 3, смт Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500, ) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 31.01.2019 про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану.

Зобов`язати Диканський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області внести зміни до актового запису цивільного стану про народження №1687 від 17.12.2004 по Печерському району у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виправивши ім`я дитини, а саме " ОСОБА_2 " залишити, а " ОСОБА_2 " перенести в графу "По батькові".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Диканського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Дружби, 3, смт Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн /сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок/.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя К.І. Клочко