Справа № 260/1155/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/1155/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Гусак М.П.;

відповідача - Зотової О.С.;

розглянувши у судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , керівника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради в особі Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2 , керівника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради в особі Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії.

26.03.2019 року до суду надійшла заява позивача, згідно якої просив абзац другий прохальної частини, щодо постановлення Рішення суду вважати викладеним в такій редакції: зобов`язати відповідача скасувати реєстрацію декларації (дозволу) в Єдиному реєстрі документів та на офіційному сайті Держархбудінспекції України про початок будівельних робіт від 20.02.2019 року №ЗК 94.

Ухвалою, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до Протоколу судового засідання від 10.07.2019 року, судом було повернуто позивачеві подану заяву, як таку, що містить одночасно зміну предмета та підстав позову.

11.04.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 10.07.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , керівника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради в особі Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії було відмовлено.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в кінці літа 2018 троку невідомі особи самовільно, без узгодження із мешканцями (власниками) у дворі АДРЕСА_1 почали будівництво трьохповерхової будівлі. Зокрема, власник квартири АДРЕСА_2 повністю зніс частину будинку (власну квартиру, включаючи фундамент), а тому реально припинилося право власності на нерухомість. Оскільки власність фізично перестала існувати в природі, відтак припинилося право користування територією спільного прибудинкового двору. 19.09.2018 року позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення перевірки законності здійснення будівельних робіт у спільному дворі із забудовою прибудинкової земельної ділянки, дану заяву прийняли, однак дієвих результатів не здійснили. Позивач отримав відповідь від відповідача про те, що власник квартири АДРЕСА_3 проводить будівельні роботи з розширення квартири АДРЕСА_3 під індивідуальний житловий будинок. Позивач в позовній заяві зазначав, що дане будівництво по зведенню нового об`єкту проводиться без архітектурного плану забудови, без дотримання державних будівельних норм, із захватом сумісного прибудинкового подвір`я, без узгодження меж землекористування і відведення даної земельної ділянки під забудову та спричиняє шкоду приватній власності позивача, однак відповідачем не були вжиті відповідні заходи впливу до самовільного будівництва. Таким чином, позивач наголошував, що відповідачем було порушено його право згідно Конституції України та законодавства України в частині здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на звернення позивача від 19.09.2018 р. щодо винесення відповідної заборони на проведення самовільної забудови та було допущено посадову бездіяльність.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на наступне. На підставі розгляду звернення позивача щодо проведення перевірки законності здійснення будівельних робіт спеціальними управліннями державного архітектурно-будівельного контролю була проведена позапланова перевірка з виїздом на місце, за результатом якої було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 від 18.10.2018 року та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 18.10.2018 року. За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до постанови №106 від 25.10.2018 р. Відтак, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 19.09.2018 року (а.с. 71) та листом-нагадуванням від 17.10.2018 року щодо проведення перевірки законності здійснення будівельних робіт та надання інформації про наявність дозвільних документів на виконання будівельних робіт по пл. АДРЕСА_1 Петефі АДРЕСА_4 46, кв АДРЕСА_3 .

Так, розглянувши заяву від 19.09.2018 року та лист-нагадування від 17.10.2018 року відповідач згідно листа від 19.10.2018 року № 11-134/16-14 повідомив позивача, що спеціалістами управління державного архітектурно-будівельного контролю була проведена позапланова перевірка з виїздом на місце (а.с. 11).

Згідно листа від 19.10.2018 року № 11-134/16-14 відповідач повідомив позивача, що під час проведення позапланової перевірки було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_5 власником квартири АДРЕСА_3 - гр. ОСОБА_3 виконано підготовчі роботи по демонтажу власної квартири АДРЕСА_3 на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт № ЗК 46 від 26.09.18 р. Також, власником виконуються будівельні роботи по реконструкції квартири АДРЕСА_3 з розширенням під індивідуальний житловий АДРЕСА_6 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що забороняється.

Також, в листі від 19.10.2018 року № 11-134/16-14 відповідач повідомив позивача, що в результаті позапланової перевірки було складено відповідні документи, які вимагаються постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.17р «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», а саме: гр. ОСОБА_3 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності віта його буде притягнуто до адміністративної відповідальності згідно чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Закон України "Про архітектурну діяльність" визначає правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів.

Згідно ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: 1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях; 2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях; 3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації; 4) проведення ліцензування і професійної атестації; 5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів; 6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; 7) надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів; виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів; 8) здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно вимог п. 6 ч.1 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" підставами для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно п. 2, п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Таким чином, відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" на підставі звернення позивача щодо порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відповідачем було проведено позапланову перевірку щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на обєкті: "Реконструкція квартири АДРЕСА_7 замовником - ОСОБА_3 (а.с. 56-69).

Так, під час проведення позапланової перевірки відповідачем було встановлено, що за вищевказаною адресою власником квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 виконано підготовчі роботи по демонтажу власної квартири АДРЕСА_3 на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт № ЗК 46 від 26.09.18р. Також, власником виконуються будівельні роботи по реконструкції квартири АДРЕСА_3 з розширенням під індивідуальний житловий АДРЕСА_6 без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що забороняється.

Згідно п. 16 "Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.17 р. (далі - Порядок №553) за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до п. 17 Порядок №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

Таким чином, у відповідності до вимог Порядку №553 та ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в результаті позапланової перевірки відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_3 від 18.10.2018 р. та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 18.10.2018 р.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення № 106 від 25.10.2018 р.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог, щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача в частині не застосування імперативних заходів впливу (винесення Припису про заборону самовільного будівництва) на звернення позивача від 19.09.2018 року слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача винести припис про заборону проведення будівельних робіт та ліквідувати фундамент, закладений гр. ОСОБА_3 в дворі будинку АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за Головою суду як адміністратором, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган або його уповноважену особу дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Крім того, відповідно до наукового висновку Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року:

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних атах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відповідач у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки може видавати припис щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Таким чином, чинне законодавство України надає можливість відповідачеві на власний розсуд визначати зміст управлінського рішення, прийнятого за результатом проведення перевірки, відтак питання щодо винесення припису щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припису щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт - віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

З огляду на викладені обставини, суд не вправі своїм рішенням втручатися у дискреційні повноваження відповідача та визначати, який саме зміст управлінського рішення слід приймати за результатом проведення перевірки.

З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , керівника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради в особі Ужгородської міської ради (м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 4) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 12.07.2019 року.