Справа № 440/951/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р.Справа № 440/951/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 (повний текст складено 25.03.2019, головуючий суддя І інстанції Супрун Є.Б., м.Полтава) по справі № 440/951/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа Полтавська міська організація профспілки працівників освіти і науки України, про визнання розпоряджень незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому просила:

- визнати незаконними розпорядження міського голови від 24.01.2019 №25-к та від 18.02.2019 №69-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Управлінні освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради;

- зобов`язати Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради перевести ОСОБА_1 на посаду начальника відділу загальної середньої, спеціальної, дошкільної, професійної (професійно-технічної) освіти та соціального захисту, а також нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 та січень 2019 в розмірі не меншому, ніж середній розмір премій, що виплачувався іншим заступникам начальника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради в період з вересня 2018 по січень 2019 включно;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.

В якості підстави для звернення до суду позивач вказує на обставини порушення права на працю через незаконне, як на її думку, звільнення з публічної служби з грубим порушенням норм чинного законодавства під час прийняття рішення про її звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В подальшому, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 клопотання представника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради Мільгевської Я.В. про закриття провадження у справі №440/951/19 залишено без задоволення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача та зміну предмета позову у справі №440/951/19. Залучено до участі у справі у якості співвідповідача Полтавського міського голову та прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 23.04.2019 про зміну предмета позову, відповідно до якої, позивач вже просить:

- визнати незаконними розпорядження міського голови від 24.01.2019 №25-к та від 18.02.2019 №69-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Полтавського міського голову поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради - начальника відділу виховної, позашкільної роботи та соціального захисту;

- зобов`язати Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити премію за вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 та січень 2019 в розмірі не меншому, ніж середній розмір премій, що виплачувався іншим заступникам начальника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради в період з вересня 2018 по січень 2019 включно;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.

Разом з тим, 15 квітня 2019 року Управлінням освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради подано апеляційну скаргу на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 про відкриття провадження у справі у зв`язку із порушенням, на думку апелянта, правил підсудності.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що у правовідносинах щодо звільнення позивачки міський голова діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець в трудових відносинах, а тому спір в даній справі має розглядатись місцевим загальним судом.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на прийнятті оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 про визнання розпоряджень незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Щодо доводів Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради, висловлених в апеляційній скарзі, стосовно того, що у правовідносинах зі звільнення ОСОБА_1 . міський голова діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ст.1 Кодексу законів про працю України передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Разом з тим, положеннями ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.4 КАСУ адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Адміністративний суд це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Згідно зі ст.19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду справи №440/951/19 є позовні вимоги стосовно звільнення ОСОБА_1 із посади заступника начальника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради-начальника відділу виховної, позашкільної роботи та соціального захисту, а також стосовно поновлення на вказаній посаді, нарахування та виплати позивачці середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу тощо.

Відповідно до Положення про Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління є виконавчим органом Полтавської міської ради для здійснення функцій і делегованих йому повноважень щодо реалізації на території міста державної політики в галузі освіти, організації та надання освітніх послуг. Управління є підзвітним і підконтрольним міській раді, підпорядковується міському голові, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів (вирішує питання діяльності та розвитку гуманітарної сфери згідно з розподілом обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів та заступником голови з питань діяльності виконавчих органів, керуючим справами виконавчого комітету Полтавської міської ради затвердженим відповідним рішенням сесії Полтавської міської ради сьомого скликання), а з питань здійснення делегованих йому повноважень Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, печатку із зображенням Державного Гербу України і своїм найменуванням.

Отже, предмет розгляду справи №440/951/19 стосується проходження ОСОБА_1 служби в органах Полтавської міської ради.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАСУ публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III).

Згідно зі ст.1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст.2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно зі ст.7 Закону № 2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим ? також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем оскаржується звільнення її з посади заступника начальника Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради-начальника відділу виховної, позашкільної роботи та соціального захисту.

В свою чергу, Положенням про Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської ради передбачено, що начальник управління має першого заступника та заступників за напрямами роботи, які призначаються на посаду та звільняються з посади міським головою у відповідності до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та КЗпП України.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.10 Закону № 2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно із ч.2 ст.10 Закону № 2493-III проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до абз.7 ст.14 Закону № 2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад.

Колегія суддів звертає увагу, що сторонами не заперечується те, що посада позивачки належить саме до п`ятої категорії.

Положеннями ч.ч.1, 3, 4, 5, 6 ст.11 Закону № 2493-III передбачено, що громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають присягу.

Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює присягу своїм підписом. Підписаний текст присяги зберігається за місцем служби. Про складення присяги робиться запис у трудовій книжці із зазначенням дати складення присяги.

Особа, яка відмовилася від складення присяги (за винятком осіб, обраних на посади, зазначені в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), вважається такою, що не вступила на посаду, а рішення про її призначення, обрання чи затвердження вважається таким, що втратило юридичну силу.

Із матеріалів справи слідує, що 08 листопада 2001 року ОСОБА_1 , як посадова особа місцевого самоврядування, склала присягу. (а.с.26)

Таким чином, ОСОБА_1 до звільнення була особою, яка займає посаду службовця органу місцевого самоврядування, тому позовні вимоги пов`язані з проходженням позивачкою публічної служби та виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, премії за вересень, жовтень, листопад, грудень 2018 та січень 2019, а також із відшкодування моральної шкоди, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАСУ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 146/579/16-ц (провадження № 14-227цс18) , від 06 лютого 2019 року у справі № 146/885/17-ц (провадження № 14-436цс18) та від 03.04.2019 у справі № 607/10429/16-ц (провадження № 14-660цс18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАСУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 за займаною посадою не відноситься до категорії осіб, що займають відповідальне чи особливо відповідальне становище згідно із Законом України «Про запобігання корупції», колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Положеннями даного Закону не визначено як поняття «публічна служба», так і процесуальні питання стосовно поширення юрисдикції адміністративних судів на ті чи інші правовідносини стосовно проходження публічної служби.

З огляду на вказане, є недоречними посилання апелянта на норми Закону України «Про запобігання корупції» стосовно визначення юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не знайшли свого підтвердження, а тому не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в межах даної справи підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 по справі № 440/951/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 по справі № 440/951/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова