Справа № 0440/5905/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року Справа № 0440/5905/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Мале підприємство «Богдан» про часткове визнання протиправними та скасування наказів від 29.03.1999 року за №196 та від 13.07.2006 року за №102/269, -
03.08.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК" (надалі - позивач) до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (надалі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 2, разом - відповідачі) в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати:
- Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 196 від 29.03.1999 року "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до МП "Богдан", що стосується зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ "АБ "РАДАБАНК", як ідентифікаційного коду юридичної особи МП "Богдан", до якого застосовані спеціальні санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності;
- Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 102/269 від 13.07.2006 року "Про переведення суб`єктів господарської діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до МП "Богдан", що стосується зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ "АБ "РАДАБАНК", як ідентифікаційного коду юридичної особи МП "Богдан", до якого застосовані спеціальні санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 0440/5905/18 передана судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (з урахуванням виправлень ухвалою суду від 29.10.2018 р.) від 06.08.2018 р. (суддя Жукова Є.О.) провадження у справі було відкрито, та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження на 27.08.2018 р. о 15.45 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 р. провадження у справі було зупинено.
30.08.2018 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповідачем 1 було подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що права АТ «АБ «РАДАБАНК» не порушені, оскільки позивач не є суб`єктом правовідносин, у яких застосовано оскаржувані накази. У зв`язку з надходженням до подання ДПА щодо застосування до МП "Богдан" спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності у відповідності до вимог частини другої статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», та Положення № 103, яким затверджено Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України спеціальних санкцій у зв`язку із тим, що дане подання за формою і змістом повністю відповідало вимогам пункту 2 наказу № 270 у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не було підстав для незастосування до МП "Богдан" спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності. Також вказано, що у зв`язку і з тим, що МП "Богдан" не було усунуто порушення вимог порушень законодавства України, не було застосовано практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, та у зв`язку із тим, ініціатором застосування санкції не було надано подання щодо дострокового припинення застосування спеціальних санкцій або зміни її виду, та з урахування того, що на момент прийняття рішення про зміну виду санкції, застосованої до МП "Богдан" існували імперативні норми, передбачені Законом та Положенням № 52 у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не було підстав щодо не переведення суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності. Крім того, подання від ДПА до Мінекономрозвитку щодо скасування дії спеціальної санкції, застосованої до МП "Богдан" Наказом № 196 та наказом № 102 не надходило, а тому правових підстав для скасування дії санкції не було і немає. При цьому, позивач звертаючись до Мінекономрозвитку, навіть не будучи суб`єктом застосування до нього виду спеціальної санкції отримував відповідь як від ініціатора подання так і від правонаступника органу, яким було застосовано спеціальні санкції, оскаржуваними наказами до МП "Богдан".
26.09.2018 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду були подані відповіді на відзиви на позовну заяву, відповідно до яких позивач вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 р. провадження у справі поновлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 р. позовну заяву залишено без руху з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду: доказів адміністративної процесуальної дієздатності позивача - АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК", яке звернулось з даною позовною заявою до суду стосовно оскарження наказів, а саме: від 29.03.1999 року за №196; від 13.07.2006 року за №102/269, в частині застосування до МП «БОГДАН» спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, та докази поважності наявності адміністративної процесуальної дієздатності АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК" представляти інтереси МП "БОГДАН", та надати докази пропущеного строку звернення з даною позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 р. у задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено, позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку із не усуненням недоліків за ухвалою суду від 24.10.2018 р. про залишення позову без руху.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 р. ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 р. суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жуковою Є.О. (головуючий суддя) задоволено заяву про самовідвід в адміністративній справі 0440/5905/18.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №0440/5905/18 13.02.2019 р. передана судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 р. позовна заява була залишена без руху з наданням 10-денного строку для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом: подання до суду позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.160 КАС України у кількості відповідно до сторін; подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску такого строку та докази на їх підтвердження або пояснення щодо належного строку звернення до суду та докази на їх підтвердження з урахуванням висновків суду.
13.03.2019 р. позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 17.04.2019 р. о 10:00 год. Також до участі у справі залучено Мале підприємство «Богдан» в якості третьої особи.
У підготовче судове засідання 17.04.2019 р. сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Для повторного виклику сторін, судове засідання відкладено до 27.05.2019 р. об 11:00 год.
У підготовче судове засідання 27.04.2019 р. сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд ухвалив закінчити підготовче провадження по справі та перейти до розгляду справи по суті 10.06.2019 р. о 10:30 год.
07.06.2019 р. засобами електронного зв`язку та 10.06.2019 р. поштою до суду надійшли письмові пояснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України адресовані Дніпропетровському окружному адміністративному суду, зі змісту яких вбачається, що відповідач 1 заперечує проти постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 р.
У судове засідання 10.06.2019 р. відповідачі та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
До судового засідання до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючі визначені КАС України строки розгляду справи, гарантії додержання судом цих строків, дотримання принципу рівності сторін судового засідання та недопущення затягування судового процесу, зловживання процесуальними правами учасників процесу, а також заяву представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті справи та з огляду на положення ч. 9 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України вирішив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів від 02.11.2018 року прийнято змінити тип акціонерного товариства із Публічного акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство, а також змінено найменування Банку з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (ПАТ «АБ «РАДАБАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (АТ «АБ «РАДАБАНК»). АТ «АБ «РАДАБАНК» є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань «Банку «Агрос» та Закритого акціонерного товариства акціонерного банку «Радабанк», та ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (ПАТ «АБ «РАДАБАНК»), що підтверджується даними з Витягу зі Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (АТ «АБ «РАДАБАНК»), який затверджений Рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів (Протокол №81 від 02.11.2018 р.).
За таких обставин, суд вважає за необхідне зазначити у рішенні організаційно-правову форму юридичної особи - позивача, чинну на час розгляду справи по суті.
Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» регулює види зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічна діяльність - це діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.
У відповідності до абзацу 1 статті 32 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» Україна як держава і всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності несуть відповідальність за порушення цього або пов`язаних з ним законів України та/або своїх зобов`язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і в порядку, визначених законами України.
Приписами статті 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтею 33 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).
Згідно з внесенням Державної податкової адміністрації України вих. № 1266/5/22-1119 від 23.02.1999 р. вх.№3723 від 24.02.1999 р. за порушення чинного законодавства України, що регулює зовнішньоекономічну діяльність, 29.03.1999 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято Наказ № 196 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності», яким відповідно до ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», починаючи з 1 квітня 1999 р. застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до вітчизняних підприємств згідно з додатками №1-№24 (п.1).
Згідно з Положенням про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 р. № 52 (реєстр. Мін`юсту від 05.05.2000 р. за № 260/4481), 13.07.2006 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято Наказ № 102/269 «Про переведення суб`єктів господарської діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності», яким відповідно до частини шостої ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", починаючи з 20 липня 2006 року скасовано дію спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності та застосувати спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, визначених у додатках №1 - №364 до цього наказу (п.1); розгляд зовнішньоекономічних контрактів та видачу ліцензій на здійснення зовнішньоекономічної діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, визначених у додатках №1 - №364, починаючи з 20 липня 2006 року здійснювати в межах компетенції, передбаченої Положенням про порядок видачі разових (індивідуальних) ліцензій, затвердженим наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 р. № 47 (п.2).
Таким чином, спірними наказами визначено застосування спеціальних санкцій до юридичної особи - МП «Богдан», проте код ЄДРПОУ вказаний 21322127, який фактично належить ПАТ «АБ «РАДАБАНК».
Не погоджуючись з законністю та обґрунтованістю застосованих до МП «БОГДАН», ідентифікаційний код юридичної особи 21322127, який належить АТ «АБ «РАДАБАНК» спеціальних санкцій, позивач звернувся до відповідача 1 з письмовим клопотанням про виправлення помилки в частині виправлення коду ЄДРПОУ у наказах від 29.03.1999 року за № 196 та від 13.07.2006 року за №102/269, оскільки невірно зазначений код ЄДРПОУ (21322127), що належить АТ «АБ «РАДАБАНК» заважає останньому оформити імпорт валютних цінностей щодо митного оформлення вантажу срібних та золотих монет, постачальником яких є «Голд Корп Австралія» на загальну суму 16 898,00 доларів США та 12 442,77 доларів США (без транспортних витрат та витрат на митне оформлення), що надійшли на адресу АТ «АБ «РАДАБАНК» (лист за вих. № 5987/02 від 18.12.2017 р., лист за вих. №5904/02 від 12.12.2017 року).
Таким чином, станом на час розгляду справи, відомості стосовно ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ «АБ «РАДАБАНК», не виключені із Переліку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано спеціальну санкцію, положення оскаржуваних наказів є чинними. Причини зазначення ідентифікаційного коду позивача у згаданому Переліку не вказані.
За приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Таким чином, у фізичної чи юридичної особи виникає право на звернення до суду у випадку порушення його прав свобод чи інтересів суб`єктом владних повноважень.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач - юридична особа, звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказів, якими застосовано спеціальні санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, що стосується зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ «АБ «РАДАБАНК».
За викладених обставин, права позивача вказаними наказами порушено, оскільки при ідентифікації юридичної особи при встановленні будь-яких заборон, здійснюється перевірка юридичної особи як за назвою, так і за ідентифікаційним кодом, тому при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності позивачем, до нього суб`єктом владних повноважень може бути застосована спеціальна санкція, передбачена для МП «Богдан».
З огляду на наявність у оскаржуваних наказ коду ЄДРПОУ позивача, незважаючи на назву іншої юридичної особи, суд вважає, що право позивача порушено, що є підставою для його звернення до суду, при цьому позивач захищає свої інтереси і будь-яких доказів щодо процесуальної дієздатності на представлення інтересів МП «Богдан» не потребує.
Такий висновок зазначила колегія суддів Третього апеляційного адміністративного суду в постанові від 15.01.2019 р., якою справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набрала законної сили 15.01.2019 р.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини встановлені вказаним рішенням суду, є приюдиційними при вирішенні даної справи по суті.

Отже, питання щодо наявності порушеного права позивача встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та доказуванню при розгляді даної справи не підлягає.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 3 Положення про Міністерство зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.1995 № 1187/95 до основних завдань Міністерства віднесено забезпечення єдиної зовнішньоекономічної політики шляхом всебічного розвитку економічних зв`язків з іноземними державами в інтересах України; розроблення пропозицій щодо стратегії розвитку зовнішньоекономічного потенціалу України, економічного співробітництва та його пріоритетних напрямів, механізмів державного регулювання зовнішніх економічних зв`язків, укладання міжнародних договорів України, підвищення ефективності зовнішньоекономічних зв`язків України.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 23.10.2000 № 1159/2000 "Про Міністерство економіки України" установлено, що Міністерство економіки України є правонаступником Міністерства економіки України, Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України, Державного інвестиційно-клірингового комітету, Національного агентства України з питань розвитку та європейської інтеграції, Державної служби експортного контролю та Агентства з питань спеціальних (вільних) економічних зон.

Згідно п. 2 Указу Президента України від 31.05.2011 р. № 634/2011 "Про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України" установлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником: Міністерства економіки України.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 459, закріплено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України та наділено усіма процесуальними правами та обов`язками органу, котрий видав оскаржуваний наказ.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (у редакції, чинній на момент прийняття Наказу №196 від 29.03.1999 р. ) за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані, зокрема, такі спеціальні санкції:

- застосування до конкретних суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами положень цього Закону стосовно зазначених в ньому положень, що встановлюють певні заборони, обмеження або режими здійснення зовнішньоекономічних операцій з дозволу держави; - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються Міністерством зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України за рішенням судових органів України, або за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, комісії з питань повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами, та Національного банку України. Санкції, зазначені в цій статті, які застосовуються Міністерством зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України, діють до моменту застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону.

Застосування зазначених санкцій може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (у редакції, чинній на момент прийняття Наказу №102/269 від 13.07.2006 р. ) за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані, зокрема, такі спеціальні санкції:

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій; - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Застосуванню спеціальних санкцій до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарювання може передувати офіційне попередження центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

При прийнятті рішення щодо подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суд зазначає термін, на який подовжено дію цієї санкції.

Якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення).

У разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Клопотання повинно містити такі документи: лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України; оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України.

Загальний термін розгляду цих клопотань не повинен перевищувати тридцяти календарних днів.

З метою уточнення інформації центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики може звертатися до державних органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності, валютний контроль, та агентів валютного контролю із запитами про одержання додаткових матеріалів (інформації) щодо діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які звернулися до нього з клопотанням про скасування.

Відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій, на підставі яких приймаються відповідні рішення центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом.

Процедура підготовки ДФС України подання про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій до Міністерства економіки України, розгляду цих подань Мінекономіки та передачі ним наказів про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) спеціальних санкцій визначена Порядком взаємодії Міністерства економіки України та Державної податкової адміністрації України з питань застосування спеціальних санкцій, затвердженим наказом ДПА України та Міністерства економіки України № 340/672 від 09.11.2006.

Вказаний Порядок містить аналогічні положення щодо форми та змісту подання щодо застосування спеціальних санкцій до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, визначеного Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

На час прийняття Наказу №196 від 29.03.1999 р. процедуру застосування спеціальних санкцій було визначено спільним Наказом Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України та Державної податкової адміністрації України від 07.05.1998 р. №270/224, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.1998 р. за №335/2775. Порядок застосування спеціальних санкцій регулювався Положенням про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності спеціальних санкцій - тимчасового зупинення ЗЕД та застосування індивідуального режиму ліцензування за порушення діючого законодавства України у сфері зовнішньоекономічних відносин та валютного регулювання, затвердженим наказом Міністерства зовнішніх економічних зав`язків України від 05.06.1995 р. №103.

Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" на час прийняття Наказу №102/269 від 13.07.2006 р. затверджено Наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 №52 (надалі - Положення № 52).

Згідно з підпункту 1.2 пункту 1 Положення № 52 (у редакції на час звернення позивача з листами до відповідачів), санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язані з ним закони України, зокрема, в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Відповідно до пункту 4.8 Положення № 52 про застосування санкцій, передбачених статтею 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", видається наказ Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, у якому вказуються норми чинного законодавства, які було порушено, матеріали, на підставі яких видано наказ, реквізити суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовані санкції, та вид санкції, дата, з якої санкція починає діяти.

Відповідно до пункту 4.13 Положення № 52, якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та/або пов`язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти Міністерству економічного розвитку і торгівлі України матеріали про їх скасування (зміна виду, тимчасове зупинення).

Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріали, що підтверджують вжиті ними заходи до приведення зовнішньоекономічної та пов`язаної з нею господарської діяльності у відповідність до норм чинного законодавства, та виходити до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення) дії санкцій (абзац 1 пункту 4.14 Положення №52).

У разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання зазначеного Закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміна виду, тимчасове зупинення) дії санкцій (пункт 4.15 Положення № 52).

З метою уточнення інформації Міністерство економічного розвитку і торгівлі України може звертатися до державних органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності, валютний контроль, та агентів валютного контролю із запитами про одержання додаткових матеріалів (інформації) щодо діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які звернулися до нього з клопотанням про скасування (зміна виду, тимчасове зупинення) дії санкції (пункт 4.16 Положення № 52).

Відповідно до пункту 4.3 Положення №52 відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій, на підставі яких видаються відповідні накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом.

Аналогічні по суті положення також містяться (містились) у ст. 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" в редакції, чинній на момент прийняття Наказу №102/269 від 13.07.2006 р., норми якої наведені вище, в Порядку взаємодії Міністерства економіки України та Державної податкової адміністрації України з питань застосування спеціальних санкцій, затвердженим наказом ДПА України та Міністерства економіки України № 340/672 від 09.11.2006, Наказі Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України та Державної податкової адміністрації України від 07.05.1998 р. №270/224, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.1998 р. за №335/2775, Положенні про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності спеціальних санкцій - тимчасового зупинення ЗЕД та застосування індивідуального режиму ліцензування за порушення діючого законодавства України у сфері зовнішньоекономічних відносин та валютного регулювання, затвердженим Наказом Міністерства зовнішніх економічних зав`язків України від 05.06.1995 р. №103.

Підсумовуючи викладене, слідує висновок, що на час існування спірних відносин, підставою для видання наказу про застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності санкцій, передбачених частиною 1 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», є порушення певним суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов`язаних з ним законів, зокрема, Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" № 185/94-ВР та направлення визначених статтею 37 Закону № 959-ХІІ суб`єктами звернення відповідного подання. При цьому, суд звертає увагу, що підставою для застосування спеціальної санкції відповідно до вимог Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є порушення законодавства, а не наявність подання податкового органу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивачем АТ «АБ «РАДАБАНК» як суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності не було допущено порушень Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язаних з ним законів України.

Відповідачами неодноразово вказано про те, що відносно АТ «АБ «РАДАБАНК» не було застосовано спеціальні санкції, визначені спірними наказами.

Проте, безспірною є та обставина, що спірні накази містять код ЄДРПОУ, який належить АТ «АБ «РАДАБАНК», тобто містять невірну (неправдиву) інформацію відносно позивача, що само по собі свідчить про порушення його прав та законних інтересів і створює перешкоди при провадженні діяльності як суб`єкта господарювання - юридичної особи приватного права, незалежно від того чи було реалізовано застосування спеціальних санкцій чи ні.

Незважаючи на отримання Міністерством економічного розвитку і торгівлі України заяв позивача з відповідними доказами з метою досудового вирішення спірного питання, дію спірних положень наказів стосовно АТ «АБ «РАДАБАНК» не скасовано, відомості, які належать позивачу в частині зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи з відповідних переліків (додатків до Наказів) не виключені.

Законодавством на час прийняття Наказів та на час звернення позивача з інформацію щодо свого порушеного права визначено повноваження відповідача 1 уточнювати інформацію про наявність/відсутність підстав для застосування санкцій до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності та можливості відмови (скасування) їх застосування. Також визначені повноваження ініціатора подання на звернення у встановленому законом порядку з питань скасування санкцій.

Проте, жодних належних дій, направлених на врегулювання спірної обставини, відповідачами вчинено не було. Згідно наявного в матеріалах справи листування з позивачем, доводи відповідачів фактично зводяться до невизначеності у порядку дій при існуючій ситуації.

Суд звертає увагу, що згідно Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 118 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 р. N 499) ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним.

У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом.

В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється (п.6).

Тобто, існування кількох окремих один від одного юридичних осіб з одним ідентифікаційним кодом не є можливим.

Слід відзначити, що відповідачами не заперечується факт належності зазначеного в Наказах ідентифікаційного коду юридичній особі (позивачу), відносно якої спеціальних санкцій не застосовано, разом з тим при наявності такої інформації, яка мала б бути підставою для скасування наказів в частинах, що безпосередньо стосуються АТ «АБ «РАДАБАНК» дія окремих частин наказів дотепер триває.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказів в частині, що стосується ПАТ «АБ «РАДАБАНК» як єдиний встановлений законодавством спосіб належного відновлення порушених прав особи, яка звернулась до суду, у відносинах, які склалися між сторонами.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

При вирішенні даної справи судом, серед іншого, враховано практику Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, в рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Також, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи, правомірність оскаржуваних наказів по відношенню до АТ «АБ «РАДАБАНК» відповідачами перед судом не доведена.

При цьому судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За наведених обставин у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3524,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Мале підприємство «Богдан» про часткове визнання протиправними та скасування наказів від 29.03.1999 року за №196 та від 13.07.2006 року за №102/269, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

-Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 196 від 29.03.1999 року "Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до МП "Богдан", що стосується зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ "АБ "РАДАБАНК", як ідентифікаційного коду юридичної особи МП "Богдан", до якого застосовані спеціальні санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності;

-Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 102/269 від 13.07.2006 року "Про переведення суб`єктів господарської діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності" в частині застосування до МП "Богдан", що стосується зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи 21322127, який належить АТ "АБ "РАДАБАНК", як ідентифікаційного коду юридичної особи МП "Богдан", до якого застосовані спеціальні санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "РАДАБАНК" судовий збір у розмірі 3524,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 10.06.19

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун