Справа № 346/4161/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №346/4161/16-а

адміністративне провадження №К/9901/30349/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 346/4161/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області,

третя особа: Відкрите акціонерне товариство "Коломиясільмаш"

про визнання неправомірною відмову у призначення пенсії

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Затолочного В.С., суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі також - відповідач), в якому з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив визнати незаконною відмову у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити з 23 березня 2016 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, на підставі статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу період роботи контролера по металопокриттю з 17 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року позов задоволено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що пільговий стаж позивача підтверджується довідкою від 04 липня 2011 року № 750, виданою позивачу Відкритим акціонерним товариством «Коломийський завод сільськогосподарських машин».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачі подали апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено. Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку про протиправність дій чи бездіяльності відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 22 травня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 346/4161/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапу В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 346/4161/16-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що рішенням відповідача від 30 червня 2016 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зменшенням віку, в зв`язку з відсутністю необхідного стажу на пільгових умовах.

Повідомляючи позивачу про відмову у призначенні йому пенсії, відповідач зазначив, що уточнююча довідка про підтвердження пільгового стажу, надана позивачем пенсійному органу не підтверджується первинними документами, а тому була відкликана підприємством, яке її видало.

Так, судами встановлено, що відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана Відкритим акціонерним товариством «Коломийський завод сільськогосподарських машин» від 25 жовтня 2015 року № 14, ОСОБА_1 з 17 липня 1980 року по 21 серпня 1992 року працював протягом повного робочого дня на посаді контролера робіт по металопокриттям, зайнятий на поопераційному контролі безпосередньо біля гальванічних ванн. Дана посада передбачена позицією 2150500а-13045, підпункту "а", пункту 5, розділом XIV "Металообробка" Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

В ході зустрічної перевірки 18 квітня 2016 року підтверджено факт роботи позивача в відділі технічного контролю на посаді контролера по металопокриттях третього та четвертого розрядів, але не виявлено документів на підтвердження його зайнятості на поопераційному контролі безпосередньо біля гальванічних ванн.

У зв`язку з вищенаведеним 23 травня 2016 року відповідачем було направлено лист № 6110/03.2 голові правління ВАТ "Коломиясільмаш" з проханням надати на підставі наявних первинних документів необхідне підтвердження про зайнятість ОСОБА_1 на поопераційному контролі безпосередньо біля гальванічних ванн.

30 травня 2016 року у листі № 1/149 ВАТ "Коломиясільмаш" повідомило відповідача про відсутність первинних документів для підтвердження зайнятості ОСОБА_1 на поопераційному контролі безпосередньо біля гальванічних ванн та відкликання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25 жовтня 2015 року № 14.

10 червня 2016 року листом № 6988/03.2 управлінням повернуто довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25 жовтня 2015 року № 14, як безпідставно видану.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що довідкою про підтвердження наявного трудового стажу, яка була видана ВАТ «Коломиясільмаш" 04 липня 2011 року № 750, підтверджено пільговий характер роботи позивача за період з 17 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року (11 років 05 місяців 14 днів) на посаді контролера по металопокриттях, із застосування додаткових катодів, анодів і екрана, а тому позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку при досягненні 56 років.

07 червня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідачів на касаційну скаргу позивача, в яких зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного: віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції із трудової книжки, ОСОБА_1 з 17 липня 1980 року по 05 квітня 1994 року працював контролером по металопокриттях у відділі технічного контролю.

Згідно із пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 серпня 1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер - виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» від 25 жовтня 2015 року № 14 судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 17 липня 1980 року по 21 серпня 1992 року працював протягом повного робочого дня на посаді контролера робіт по металопокриттям, зайнятому на поопераційному контролі безпосередньо біля гальванічних ванн, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана вище довідка видана ВАТ «Коломийський завод сільськогосподарських машин» відкликана листом № 1/149 від 30 травня 2016 року, у зв`язку із не підтвердження зазначеної довідки первинними документами.

З приводу висновків суду першої інстанції та доводів касаційної скарги про те, що пільговий стаж позивача підтверджується довідкою від 04 липня 2011 року № 750, виданою позивачу Відкритим акціонерним товариством «Коломийський завод сільськогосподарських машин», то як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, що дана довідка не надавалася позивачем відповідачу при зверненні за призначенням пенсії і взагалі була відсутня в розпорядженні пенсійного органу. Зазначене не заперечується сторонами цього спору.

У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із судом апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання дій чи рішень відповідача протиправними.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з приводу призначення пенсії на пільгових умовах на підставі довідки від 04 липня 2011 року № 750, виданої позивачу Відкритим акціонерним товариством «Коломийський завод сільськогосподарських машин».

Враховуючи викладене, обставини цієї справи, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне погодитися із судом апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для визнання його дій та рішення протиправними.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду апеляційної інстанції, та є аналогічними тим, які зазначені в позовній заяві. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судом апеляційної інстанції надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Як зазначено у пункті 28 рішення у справі «Молдавська проти України» (заява № 43464/18), Суд враховує те, що закон, який застосований у цій справі не містить жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); « ОСОБА_2 і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути

різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа