Справа № 428/2117/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року справа №428/2117/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового зсідання - Токаревої А.Г., представника відповідача - Леонової З.Є., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 травня 2019 року у справі № 428/2117/19 (головуючий у 1 інстанції суддя Кордюкова Ж.І.), складеного у повному обсязі 31 травня 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 1/12-32-13-05-15 від 22 січня 2019 року прийняту заступником начальника відповідача ОСОБА_2 (а.с. 1-4).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 травня 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову від 22 січня 2019 року №1/12-32-13-05-15 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Головному управлінню Державної фіскальної служби у Луганській області надіслано справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.165-1 КУпАП до ГУНП в Луганській області на новий розгляд (а.с. 92-94).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 травня 2019 року у справі № 428/2117/19 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що спірна постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, при цьому постанову прийнято компетентним органом.

Зазначено, що позивача своєчасно та в рамках діючого законодавство повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про його до адміністративної відповідальності, при цьому судом не взято до уваги доводи відповідача про помилкове зазначення місця розгляду справи по адміністративне правопорушення у Сєвєродонецькому міському суді.

Вважає, що правопорушення вимог діючого законодавства носить триваючий характер, оскільки звіти з ЄСВ за перевірені періоди не подані, суми єдиного внеску у звітах не виправлені (а.с. 98-102).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином,надав письмовий відзив на апеляційну скаргу та клопотання про розгляд справу у його відсутність.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 31 жовтня 2018 року ГУ ДФС у Луганській області складено акт №796/12-32-14-01/08682772 за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки УДАІ ГУМВС України у Луганській області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 15 жовтня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2018 року, а також по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 21-51).

26 грудня 2018 року головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Луганській області Орловою Л.В. відносно позивача складено протокол №115/12-32-13-05-15 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.165-1 КУпАП, про те, що останній не надав звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів і зборів за грудень 2015 року, лютий 2016 року та за грудень 2017 року, а також вказані суми грошового забезпечення, на які нараховується єдиний внесок, суми єдиного внеску у звітах за листопад 2015 року, січень 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року не відповідають даним бухгалтерського обліку, що було виявлено під час перевірки актом від 31 жовтня 2018 року №796/12-32-14-01/08682772 (а.с. 67).

Копію зазначеного протоколу позивач отримав 04 січня 2019 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 69).

22 січня 2019 року заступником начальника ГУ ДФС України у Луганській області Ткачовим І.В. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення №1/12-32-13-05-15, згідно з якою голову ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області ОСОБА_1 визнано винним в порушенні ч.2 ст.6, п.5 ч.11 ст.25, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині не надання звіту про суми нарахованої заробітної плати(доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів і зборів за грудень 2015 року, лютий 2016 року та за грудень 2017 року, та вказані суми грошового забезпечення, на які нараховується єдиний внесок, суми єдиного внеску у звітах за листопад 2015 року, січень 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року не відповідають даним бухгалтерського обліку та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 10, 65)

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не повідомлено позивача про місце, дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова винесена не компетентним органом, оскільки такий проступок має розглядатись за дисциплінарним статутом, відтак спірна постанова є такою, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції направив матеріали справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до відповідача.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає, що позов має бути задоволеним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За приписами статті 10 цього Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску зобов`язані, зокрема, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 цього Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Тобто первинною вимогою притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення посадової особи, винної в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Статтею 234-2 КУпАП встановлено, що органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема пов`язані з порушенням законодавства протзбір ита облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне5 страхування ( ст. 165-1КУпАП).

Від имені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники.

Вимоги до формування звіту, а також порядок його подання визначені у Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Мінфіну від 14.04.2015 № 435.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не вірно встановив обставини справи, з огляду на наступне та висновки контролюючого органу про наявність у діях позивача адмінправопорушення передбаченого частиною першою наведеної норми спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з акту перевірки від 31 жовтня 2018 року (а.с. 21-51), у п. 2.2 зазначено, що у період за який проводилась перевірка, відповідальним за фінансово-господарську діяльність суб`єкта владних повноважень був, зокрема, голова ліквідаційної комісії ОСОБА_1 за період з 13 серпня 2015 року по день складання акту перевірки.

При цьому документальна позапланова перевірка охоплювала період з 01 січня 2015 року по 15 жовтня 2018 року.

Однак, відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 серпня 2018 року № 668 ОСОБА_1 призначено Головою ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Луганській області (а.с. 20).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач виконує обов`язки Голови ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України у Луганській області тільки з 13 серпня 2018 року, що значно передує періоду відповідно до якого встановлено відповідачем правопорушення, вказаному в спірній постанові (листопад - грудень 2015 року, січень-квітень 2016 року), тому не може нести відповідальність за неналежне виконання вимог законодавства в спірний період.

При цьому, в самому акті перевірки вказано, що ЄСВ за грудень 2015 року та за грудень 2017 року перераховано та сплачено, однак, звітів не подано.

З акту перевірки вбачається, що згідно меморіального ордеру, виконавцями якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за лютий 2016 року сум грошового забезпечення та ЄСВ не має, звіт не подано.

Зазначення відповідних виконавців нівелює твердження відповідача про порушення саме позивачем вимог діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення вини позивача щодо невідповідності вказаних у звітах сум грошового забезпечення, на які нараховується єдиний внесок, суми єдиного внеску за листопад 2015 року, січень 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року даним бухгалтерського обліку є необґрунтованою, оскільки виконавцями нарахування ЄСВ є ОСОБА_4 та головний бухгалтер ОСОБА_5 .

За таких обставин, вищевикладене підтверджує, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв вчиненню даного адміністративного правопорушення, бо не мав реальної можливості запобігти порушенню вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в спірний період, а помилково зазначення його в акті перевірки( судом першої інстанції його зміст не аналізувався) як керівника ліквідаційної комісії в спірний період,- спростовано матеріалами справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що як в протоколі про адміністративне правопорушення № 115/12-32-13-05-15 від 26 грудня 2018 року, так в постанові про накладення адміністративного стягнення № 1/12-32-13-05-15 від 22 січня 2019 року,- не вірно зазначено посаду позивача (голова ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Луганській області), що є неприпустимим з огляду на вимоги діючого законодавства, оскільки позивачем не охоплювалась зазначена посада в іншому органі який не перевірявся, та свідчить , що відповідачем не встановлювалась винна особа та посада позивача,час його роботи та повноваження при її виконанні( а.с.67,10).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 15 КУпАП встановлено, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт.

Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , який є поліцейським та має звання полковника поліції, може нести відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.165-1 КУпАП за дисциплінарним статутом, а спірною постановою позивача притягнуто до відповідальності виключно на підставі ч.1 ст.165-1 КУпАП, без встановлення його звання та посади.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 165-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ч.1 ст. 268 цього Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

26 грудня 2018 року головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Луганській області Орловою Л.В. відносно позивача складено протокол №115/12-32-13-05-15 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.165-1 КУпАП, про те, що останній не надав звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів і зборів за грудень 2015 року, лютий 2016 року та за грудень 2017 року, а також вказані суми грошового забезпечення, на які нараховується єдиний внесок, суми єдиного внеску у звітах за листопад 2015 року, січень 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року не відповідають даним бухгалтерського обліку, що було виявлено під час перевірки актом від 31 жовтня 2018 року №796/12-32-14-01/08682772 (а.с. 67).

Копію зазначеного протоколу позивач отримав 04 січня 2019 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення представнику ліквідаційної комісії, а не особисто позивачу(а.с. 69).

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки у вищевказаному протоколі та супровідному листі від 27 грудня 2018 року № 8442/10/12-32-13-05-12 зазначено, що справа буде розглядатись у приміщенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області та саме туди скерований протокол для розгляду за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а фактично адміністративна справа була розглянута Головним управлінням ДФС у Луганській області( а.с.68).

Відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення Головним управлінням ДФС у Луганській області.

Враховуючи положення ч.1 ст. 268 КУпАП відповідач не мав законних підстав для розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю беззаперечних доказів своєчасного сповіщення позивача про розгляд такої справи.

Твердження апелянта щодо допущення помилки у зазначенні місця розгляду справи про адміністративне правопорушення( Сєвєродонецький міський суд Луганської області) суд апеляційної інстанції не приймає до уваги та вважає незмістовним, оскільки такою «помилкою» відповідач грубо порушив права позивача щодо розгляду справи у його присутності та захисту своїх прав, тощо.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до положень п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, від 21 листопада 2018 року у справі №227/3844/16-а.

В той же час, при вирішенні питання дотримання строків накладення адміністративного стягнення необхідно достовірно встановити день вчинення правопорушення, при триваючому правопорушенні - день його виявлення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме дата складання акт перевірки (31 жовтня 2018 року) є датою виявлення правопорушення, однак позивача притягнуто до адміністративної відповідальності з порушенням встановлених КУпАП строків, а саме 22 січня 2019 року.

Не зважаючи на порушення ст. 38 КУпАП суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних вимог та закрити провадження у справі, оскільки такі вимоги не заявлені у позові, відтак, вважає достатнім захистом прав позивача скасування спірної постанови.

За приписами статті 10 цього Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 165-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення від 22.01.2019р. є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до відповідача, оскільки підстави для повторного розгляду відсутні, з огляду на вищевказані висновки суду апеляційної інстанції та неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вищевикладене підтверджує, що позивач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв вчиненню даного адміністративного правопорушення, бо не мав реальної можливості запобігти порушенню вимог Закону №2464-VI на час подання звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 травня 2019 року у справі № 428/2117/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову Головного управління ДФС у Луганській області від 22 січня 2019 року №1/12-32-13-05-15 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції прийнята 17 липня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

А.А. Блохін

І.Д. Компанієць