Справа № 127/4189/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №127/4189/17

адміністративне провадження №К/9901/21450/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 127/4189/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року (у складі головуючого судді Бар`як А.С.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Загороднюка А.Г., суддів Драчук Т.О., Полотнянка Ю.П.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просив:

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо визначення ОСОБА_1 пенсії за віком без врахування отриманої ним заробітної плати на ТОВ «Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство «Омега-В ЛТД» за період з 10 серпня 1990 року по 29 травня 1992 рік згідно з довідкою вказаного підприємства від 08 квітня 2016 року;

зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 16 березня 2016 року, з врахуванням заробітної плати ОСОБА_1 , отриманої на ТОВ «Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство «Омега-В ЛТД» за період з 10 серпня 1990 року по 29 травня 1992 рік згідно довідки ТОВ «Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство «Омега-В ЛТД» № 03/04 від 08 квітня 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що дії відповідача щодо неврахування довідки ТОВ "Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство "Омега-В ЛТД" при призначенні пенсії призвели до порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення та належний розмір пенсії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 17 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/4189/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапи В.М.

Верховний Суд ухвалою від 10 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 127/4189/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 11 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач з 16 березня 2016 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

10 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Також надав довідки про заробітну плату за періоди роботи: з січня 1980 року по грудень 1985 року, з листопада 1986 року по лютий 1989 року, видану ПАТ "Маяк"; довідку про заробітну плату за сумісництвом за період з вересня 1988 року по червень 1989 року, видану Вінницьким національним технічним університетом; довідку про заробітну плату за період з серпня 1990 року по травень 1992 року, видану ТОВ "Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство "Омега-В ЛТД".

Під час призначення пенсії її розмір було обчислено відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з заробітної плати за періоди роботи з 01 вересня 1980 року по 31 серпня 1985 року та з 01 серпня 2000 року по 03 серпня 2012 року.

Довідка від 08 квітня 2016 року про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 10 серпня 1990 року по 29 травня 1992 року, видана ТОВ "Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство "Омега-В ЛТД" відповідачем при нарахуванні пенсії не врахована, оскільки записів про вказане підприємство в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдено, внаслідок чого призначено пенсію за віком у меншому розмірі.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що згідно матеріалів відповідної пенсійної справи страховий стаж позивача становить 31 рік 07 місяців 29 днів по 03 серпня 2012 року. Пенсію обчислено відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із заробітної плати за період роботи з 01 вересня 1980 року по 31 серпня 1985 року, та з 01 серпня 2000 року по 03 серпня 2012 року Зазначає, що довідка про заробітну плату за період з серпня 1990 року по травень 1992 року, видана ТОВ Малим впроваджувальним науково-виробничим підприємством «Омега-В ЛТД», була без підпису бухгалтера та завірена печаткою і кутовим штампом старого зразка. Також, відповідач зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів про відповідне товариство станом на 01 червня 2016 року - не знайдено.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Частиною першою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною першою статті 98 Закону України "Про пенсійне забезпечення" перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Відповідно до частиною першої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено що до загального трудового стажу позивача при призначенні пенсії враховано період з 11 серпня 1990 року по 29 травня 1992 року.

З довідки № 07/07 від 04 липня 2016 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету Староміської районної ради народних депутатів м. Вінниці № 52 від 17 березня 1993 року в зв`язку з зміною форми власності "Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство "Омега-B" перереєстроване на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мале впроваджувальне науково виробниче підприємство "Омега-В ЛТД".

Після призупинення діяльності підприємства в 1998 році документи підприємства знаходились у директора ОСОБА_2 , а після його смерті в 2009 році у голови загальних зборів учасників товариства та правління ОСОБА_1 . На даний момент документи знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 03/04 від 08 квітня 2016 року заробіток позивача, який враховується при обчислені пенсії, склав 59854 грн. Вказана довідка завірена засновником товариства з обмеженою відповідальністю "Мале впроваджувальне науково виробниче підприємство "Омега-В ЛТД" ОСОБА_1

Також штатний розпис, протокол № 2 загальних зборів засновників від 31 травня 1994 року та протокол № 3 загальних зборів засновників від 16 січня 1995 року підтверджують, що позивач брав участь в діяльності товариства як голова зборів засновників ВАТ "Мале впроваджувальне науково виробниче підприємство "Омега-В ЛТД" та на нього покладені обов`язки розпорядника справами підприємства з правом підпису платіжних документів з 01 червня 1994 року.

Під час огляду трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом першої інстанції встановлено, що згідно з записом № 17 ОСОБА_1 працював директором малого впроваджувального науково-виробничого підприємства "Омега-В" в період з 10 серпня 1990 року по 29 травня 1992 року.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини та зазначене вище правове регулювання, колегія суддів Верховного суду погоджується із судами попередніх інстанцій, що відомості щодо даного періоду роботи позивача підтверджуються належно оформленими записами в його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не довів правомірність свого рішення щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком з неврахуванням відомостей, зазначених в довідці ТОВ "Мале впроваджувальне науково-виробниче підприємство "Омега-В ЛТД" № 03/04 від 08 квітня 2016 року.

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини 2 статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як запереченням на адміністративний позов, так і поданій пенсійним органом в апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

В.М. Шарапа