Справа № 280/2668/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2019 року Справа № 280/2668/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
03.06.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивач просить: визнати протиправними та скасувати пункт 48 протоколу №127 від 14.12.2018 засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення та контузії, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх родин» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 12.07.2017, з урахуванням вже виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.01.2014, під час первинного огляду, йому було встановлено III групу інвалідності, внаслідок контузії та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У листопаді 2015 року він отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у розмірі 182700,00 грн. 05.01.2016 підтверджено III групу інвалідності. 17.07.2017 встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 27.08.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення до Міністерства оборони України його документів, з метою виплати доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. Однак, у січні 2019 року позивач отримав витяг із протоколу засідання комісії МОУ № 127 від 14.12.2018, у якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, оскільки інвалідність та причину змінено понад дворічний термін. Позивач вважає дане рішення протиправним та таким, що не відповідає суті та духу права.

Ухвалою суду від 04.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2668/19. Судове засідання призначено на 01.07.2019 без виклику сторін.

Частиною 3 ст. 263 КАС України встановлено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позовна заява з додатками та ухвала суду від 04.06.2019 про відкриття провадження у справі отримані представником відповідача 11.06.2019, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Станом на 12.07.2019 від відповідача до суду відзив не надходив.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 15.01.2014 під час первинного огляду позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок контузії та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 481253 (а.с. 12).

У листопаді 2015 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у розмірі 182700,00 грн. Зазначена обставина підтверджується позивачем.

05.01.2016 під час повторного огляду позивачу підтверджено III групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ№ 0550938 (а.с. 11).

12.07.2017 під час повторного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0674308 (а.с. 10).

В зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення до Міністерства оборони України його документів, з метою виплати доплати одноразової грошової допомоги.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства обороним України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.12.2018 №127 позивачу відмовлено у призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, оскільки інвалідність змінено понад дворічний термін після встановлення первинної (а.с. 15).

Вважаючи дії відповідача з приводу відмови в призначенні доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності вищої групи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В подальшому, з 01.01.2017 року, законодавцем доповнено п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ абзацом 2 та встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: «У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється».

З огляду на зазначені норми права, суд приходить до висновку, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, може бути реалізоване за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В разі, якщо вищу групу інвалідності або втрату працездатності особі було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вже зазначалось, позивачу первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності 15.01.2014, а ІІ групу інвалідності позивачу було встановлено при повторному огляді 12.07.2017, тобто після спливу 2 років з моменту первинного встановлення інвалідності, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання виплат різниці одноразової грошової допомоги.

Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі №21-563а14, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Зазначена правова позиція суду вищої інстанції стосуються порядку застосування положень ст. 16 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а не положень п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким урегульовано спірні правовідносини у даній справі. Крім того, правовідносини у ній регулювалися також постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, а у даній справі постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 20.03.2018 року у справах №295/3091/17 суд також не приймає до уваги, оскільки, за обставинами вказаної справи, на час первинного встановлення інвалідності у грудні 2012 року, тобто на час виникнення у особи права на отримання одноразової допомоги, ст. 16 Закону № 2011- ХІІ не містила норми щодо обмеження певним строком виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у випадку встановлення вищої групи інвалідності.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон №2011-ХІІ було доповнено ст. 16-3 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року №5040-VI, в п. 4 якої було визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Закон від 04 липня 2012 року №5040-VI набрав чинності з 01 січня 2014 року.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин у справі №295/3091/17, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ ще не діяла.

Крім того, суд звертає увагу, що спір між сторонами в справі №295/3091/17 полягав у тому, з якого моменту, а саме: з моменту звільнення чи з моменту встановлення інвалідності у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової допомоги.

Таким чином, правовідносини в цих справах є відмінними, від тих, які є предметом розгляду в цій справі, а тому суд вважає такі доводи представника позивача помилковими.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, в зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль