Справа № 300/1241/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. справа № 300/1241/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитюк Р.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення., -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2019 ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с. 1-2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до довідки №4/4-788 від 01.08.2001, виданої управлінням оперативної інформації Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, позивач була виселена на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область по політичних мотивах, з якого звільнена в січні 1957. Однак продовжувала перебувати у спецпоселенні разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 , 1929 року народження до його звільнення із спецпоселення 04.07.1958, що підтверджується копією довідки про реабілітацію ОСОБА_2 , виданою інформаційним центром Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області 26.12.1991 №3/3-27232, а також після його звільнення аж до 05.06.1959. Під час перебування у спецпоселенні в Іркутській області також працювала в ОРС Ново-Чунському ЛПХ у період часу з 01.09.1954 по 05.06.1959, що підтверджується записами у трудовій книжці. Згідно посвідчення серії Кя №0017, виданого Коломийською міською радою 15.06.2005 позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" та рішенням Івано-Франківської обласної ради від 14.09.2004 №478-12/2004 "Про надання пільг реабілітованим громадянам". Таким чином, позивач вважає, що має право на пільги, передбачені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991" та ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач звернулася до органу ПФ із заявою про перерахунок пенсії та встановлення підвищення пенсії, як репресованій особі, яка у подальшому була реабілітована - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та про зарахування до стажу періоду перебування на спецпоселенні в Іркутській області на підставі ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Коломийське оУПФУ листом від 19.03.2019 №3361/031 надало відповідь на заяву з інформацією про проведені перерахунки та відмовили позивачу в підвищенні пенсії як члену сім`ї репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано. В листі також зазначили, що позивачу виплачується підвищення до пенсії примусово переселеним членам сімей реабілітованих відповідно до норм чинного законодавства в сумі 43,52 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неправомірними та просить зобов`язати відповідача здійснити їй нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення (з 19 березня 2019) за перерахунком пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку, визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування періоду її перебування у засланні на спецпоселенні в Іркутській області з 09.09.1950 по 05.06.1959 до стажу у потрійному розмірі відповідно до ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991" та ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також зобов`язати Коломийське оУПФУ Івано-Франківської області зарахувати позивачу стаж перебування в спецпоселенні з 09.09.1950 по 05.06.1959, здійснити перерахунок пенсії та виплачувати в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.07.2019. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 04.07.2019 №11058/06 (а.с.48-52). У відзиві зокрема зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог з огляду на ту обставину, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї реабілітованих в розмірі 43,52 грн. Виплата вказаного підвищення до пенсії здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", оскільки мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Зазначає, що дана постанова є чинною, неконституційною не визнавалась, а отже її норми підлягають до виконання. Щодо зарахування періоду стажу роботи в потрійному розмірі з 01.01.1957 по 05.06.1958, зазначив, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2013 ВП №37911268 та на підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 22.06.2011 (справа №2а-6009/11) ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу у Іркутській області в період з 09.09.1950 по 01.01.1957, у відповідності до вимог ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто в потрійному розмірі, оскільки довідкою Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 01.08.2001 №4/4-788 підтверджується, що позивач 09.09.1950 з міста Немирів Яворівського району, Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 28.10.1950 була виселена на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область, по політичних мотивах, з якого звільнена в січні 1957, тобто з січня 1957 по червень 1959 позивачка не знаходилась на спецпоселенні. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Позивач скористалася своїм право на подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 10.07.2019 У відповіді на відзив, зокрема зазначила, що відповідно до довідки №4/4-788 від 01.08.2001, виданої Управлінням оперативної інформації Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, була виселена на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область по політичних мотивах, з якого звільнена в січні 1957, однак продовжувала перебувати у спецпоселенні разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 , 1929 року народження до його звільнення із спецпоселення 04.07.1958, підтверджується копією довідки про реабілітацію ОСОБА_2 , виданою Інформаційним центром Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області 26.12.1991 №3/3-27232, а також після його звільнення, оскільки керівні установи не дозволяли покинути спецпоселення аж до 05.06.1959. Крім того, з відзиву відповідача вбачається, що позивачу встановлено та виплачується надбавка до пенсії у розмірі, визначеному Постановою №654, - тобто в меншому розмірі, аніж той, що встановлений пунктом "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 замінено відповідача Коломийське об`єднань управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с. 59-60).

08.07.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою залишено клопотання представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - без задоволення (а.с. 62-63).

Відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив та заперечення, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Позивач є реабілітованим на підставі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій України", перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї реабілітованих у розмірі 43,52 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

15.06.2005 року позивачу видано посвідчення № 0017 реабілітованого та потерпілого від політичних репресій.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення надбавки до пенсії, згідно п. г ст. 77 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно відповіді від 19.03.2019 року № 3361/031, відповідач нараховує та виплачує дану надбавку до пенсії у розмірі 43,52 грн. як члену сім`ї реабілітованого, керуючись постановою КМУ № 654 від 16.07.2008 року.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 17 квітня 1991 року №962-XII, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду, (далі - Закон №962-XII) реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення" на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Згідно з ст.3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Відповідно до п.4 Постанови Верховної ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" від 24 грудня 1993 року №3812-XII застосування (піддання) репресій (стаття 1): - оголошення вироку, ухвали (постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та вислання без пред`явлення обвинувачення у конкретному злочині; - винесення судом або позасудовим органом рішення про необґрунтоване застосування примусових заходів медичного характеру; - винесення постанови про арешт та тримання під вартою в разі закриття справи на попередньому слідстві чи у судовому порядку; - прийняття рішення місцевими органами влади, службовими особами чи громадськими організаціями про застосування репресії в адміністративному порядку.

Згідно з п.7 Постанови Верховної ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" від 24 грудня 1993 року №3812-XII направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими "ворогами народу", у приналежності до політичних партій тощо.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" встановлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Статтею 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р., прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, згідно з ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Згідно із вимогами ст.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Відтак, суд вважає, що підвищення до пенсії, яке виплачується відповідачу в обсягах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008р. №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу підвищення до пенсії як репресованій особі з розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 19.03.2019 року з врахуванням виплачених сум, а не з розрахунку 50 %, як просить позивач, так як ОСОБА_1 є реабілітованою особою на підставі ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій України", як член сім`ї, яку було примусово переселено, а не як особа, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій.

Також, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача проводити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як члену сім`ї реабілітованого, так як за відсутності спору про право особи на отримання підвищення до пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Відповідно до змісту ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача проводити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до п. "г" ч.1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягають до часткового задоволення із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 19.03.2019 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Що стосується вимоги позивача виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку, суд виходить із наступних мотивів.

Вказана вимога скерована позивачем щодо правовідносини, які мають відбутися в майбутньому.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому, серед іншого, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Системний аналіз коментованих норм процесуального закону свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло.

З урахуванням вищевказаного позовні вимоги ОСОБА_1 виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування періоду її перебування у засланні на спецпоселенні в Іркутській області з 09.09.1950 по 05.06.1959 до стажу у потрійному розмірі відповідно до ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991" та ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також зобов`язати відповідача зарахувати позивачу стаж перебування в спецпоселенні з 09.09.1950 по 05.06.1959, здійснити перерахунок пенсії та виплачувати в подальшому згідно проведеного перерахунку, то суд вважає, що у цій частині слід відмовити, враховуючи нижчевикладене.

На підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 22.06.2011 (справа №2а-6009/11) постановою державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП №37911268 від 14.05.2013 та ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу у Іркутській області в період з 09.09.1950 по 01.01.1957, у відповідності до вимог ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто в потрійному розмірі, оскільки довідкою Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 01.08.2001 №4/4-788 підтверджується, що позивач 09.09.1950 з міста Немирів Яворівського району, Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 28.10.1950 була виселена на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область, по політичних мотивах, з якого звільнена в січні 1957, тобто з січня 1957 по червень 1959 позивачка не знаходилась на спецпоселенні.

Згідно записів трудової книжки, позивач з 01.09.1954 по 05.06.1959 працювала в ОРСі Новочунського ліспрому в Іркутській області (а.с. 14). Оскільки Іркутська область відноситься до району Крайньої Півночі, суд зазначає наступне.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Основною умовою для кратного (пільгового) обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, є факт укладення з працівниками трудового договору про роботу в цих районах на відповідний термін.

У разі відсутності строкового трудового договору до уваги беруться інші документи, видані безпосередньо підприємством чи архівною установою, де зазначено, що працівник мав право на пільги, передбачені відповідними постановами Ради Міністрів СРСР чи указами Президії Верховної Ради СРСР.

А тому, пільгове обчислення стажу після звільнення зі спецпоселення можливе лише при наданні підтвердження вище вказаними документами, які у матеріалах справи на час розгляду справи в суді відсутні. Тому законні підстави для зарахування стажу, з січня 1957 по червень 1959 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області () про визнання дій неправомірними та зобов`язати до їх вчинення - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з 19 березня 2019 відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.