Справа № 280/2304/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 червня 2019 року Справа № 280/2304/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70608,Запорізька область, м. Пологи, вул. Магістральна, буд. 245)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 28 серпня 2018 року.

2.Визнати протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування при призначенні мені пенсії стажу роботи медичної сестри наркологічного кабінету комунального закладу «Оріхівська центральна районна лікарня» Оріхівської районної ради Запорізької області в подвійному розмірі та зобов`язати зарахувати стаж роботи на посаді медичної сестри наркологічного кабінету КЗ «Оріхівська ЦРЛ» з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 в подвійному розмірі, а також провести перерахунок пенсії із зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 до стажу у подвійному розмірі, починаючи з 28 серпня 2018 року.

3.Зобов`язати Пологівського об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, передбачену п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2017 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23.12.2010 перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після призначення пенсії за вислугою років, позивач продовжував працювати,внаслідок чого виплата пенсії була припинена. 28.08.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, 28.08.2018 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, при розрахунку пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки, хоча мав застосовуватися (враховуватись) показник середньої заробітної плати по Україні за два роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто за 2016 -2017 роки. В порядку досудового врегулювання зазначеного порушення позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної пенсії за віком, однак відповідач відмовив у проведенні перерахунку, мотивуючи тим, що пенсія призначена з дотриманням вимог чинного законодавства. Звертає увагу суду, що перерахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки він не звертався до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону, а вперше просив призначити йому пенсію за іншим Законом. Враховуючи зазначене, позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 19.06.2019. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача 07.06.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначає, що на підставі заяви Позивача від 28.08.2018 року, їй було здійснено перерахунок пенсії та переведено з пенсії за вислугою на пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058-VI) (з одного виду пенсії на інший). При переведені ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на пенсію за віком для обрахунку розміру пенсії був взятий показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник 2014, 2015, 2016 роки. Тобто застосовано положення п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зазначає, що оскільки Позивачу на підставі особистої заяві від 09.12.2011 було поновлено виплату пенсії та за період з 12.12.2011 по 03.09.2012 була нарахована та виплачена пенсія за вислугою років, то і право на отримання зазначеної грошової допомоги у Позивача відсутнє.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 28 серпня 2018 року, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 23.12.2010 перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після призначення пенсії за вислугою років, позивач продовжував працювати,внаслідок чого виплата пенсії була припинена.

З 28.08.2018 позивач отримує пенсію за віком призначену відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14.12.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання детального розрахунку стажу та нарахованої пенсії за віком, включаючи інформацію який показник середньої заробітної плати був застосований на час призначення пенсії, з відповіді якої позивачу стало відомо, що Відповідачем під час призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки (3764,40грн.).

17.02.2019 позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати пенсію за віком, відповідно до положень ч.2 п.4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 та 2017 роки.

Письмовою відповіддю від 13.03.2019 позивачу повідомили, що він перебуває на обліку в управлінні з 23.12.2010 та отримує пенсію за вислугу років, а з 28.08.2018 позивача переведено на пенсію за віком на загальних підставах та перераховано пенсію відповідно до розділу XV пункту 4-3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому було відмовлено у здійсненні перерахунку.

Не погоджуючись із застосуванням при розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1058-ІV).

Згідно зі статтею 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

11.10.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону №1058-ІV.

Відповідно до положень пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Згідно з абзацом 2 пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, згідно з положеннями пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

Відповідач у відзиві вказує, що позивач сам забажав переведення з одного виду пенсії на інший, а не первинне призначення, тому на підставі розпорядження відповідача, позивача було переведено з пенсії з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, при цьому, при обчисленні пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Суд погоджуючись з позивачем, що пенсія йому призначена вперше, тому вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд погоджуючись з позивачем, що пенсія йому призначена вперше, тому вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058 позивач звернувся вперше. Законом №1058-ІV не регулюються порядок призначення, обчислення розміру та виплати пенсій за вислугу років.

Звернення позивача до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший від 28.08.2018, а ні про призначенні пенсії вперше, не спростовує вище зазначених обставин та факту звернення до відповідача вперше за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058.

Таким чином, заява позивача від 28.08.2018 щодо перерахування їй пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016 та 2017 роки), є обґрунтованою, оскільки у даному випадку мало місце призначення пенсії, а не перерахунок вже призначеної пенсії, а відмова відповідача в перерахунку є протиправною.

Суд не здійснює перерахунок пенсії, у зв`язку з тим, що це є обов`язком відповідача, тому суму перерахунку не зазначає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ця вимога підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування при призначенні позивачу пенсії стажу роботи медичної сестри наркологічного кабінету комунального закладу «Оріхівська центральна районна лікарня» Оріхівської районної ради Запорізької області в подвійному розмірі та зобов`язати зарахувати стаж роботи на посаді медичної сестри наркологічного кабінету КЗ «Оріхівська ЦРЛ» з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 в подвійному розмірі, а також провести перерахунок пенсії із зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 до стажу у подвійному розмірі, починаючи з 28 серпня 2018 року, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 08.07.1991 по 21.12.2010 (наказ № 243 параграф 2 від 21.12.2010) позивач працював на посаді медичної сестри наркологічного відділення КЗ «Оріхівська ЦРЛ» ОРР ЗО. З 30.12.2010 по теперішній час позивач також займає ту ж саму посаду в тому ж комунальному закладі. Даний період роботи зараховано до страхового стажу роботи, що підтверджується розрахунком стажу.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на момент призначення мені пенсії) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб,заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СШД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я,у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний заклад - це психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Пунктом 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 №12, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.02.2002 за № 94/6382, до психоневрологічних закладів охорони здоров`я віднесені в тому числі кабінети. З огляду на зазначене заклад охорони здоров`я, а саме наркологічний кабінет, в якому я працюю, відноситься до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

17.02.2019 позивач звернувся до Відповідача з заявою, в якій просила пояснити причину не зарахування при призначенні пенсії стажу роботи на посаді медичної сестри наркологічного відділення КЗ «Оріхівська ЦРЛ» ОРР ЗО в подвійному розмірі.

Відповідач листом від 13.03.2019 повідомив позивачу, що відповідно до п.4 ст. 24 Закону період трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховується до трудового стажу в порядку і на умовах, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавство, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Загальний страховий стаж роботи складає 54 роки 3 місяці, у тому числі 24 роки 11 місяців 18 днів зараховано в подвійному розмірі (період роботи з 08.07.1991 по 31.12.2003). Період роботи з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 на посаді медичної сестри наркологічного відділення КЗ «Оріхівська ЦРЛ» ОРР ЗО враховано Відповідачем в одинарному розмірі. Проте, враховуючи, що норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" є діючими, а ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначає пільгові умови права на пенсію за віком, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов`язку зарахувати вказаний стаж роботи позивача у подвійному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ця вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, передбачену п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2017 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"- "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" , і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З аналізу норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявність у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь- якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Отже, згідно пункту 7-1 «Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії до моменту виходу на пенсії за віком.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 р., визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Оскільки Позивачу на підставі особистої заяві від 09.12.2011 було поновлено виплату пенсії та за період з 12.12.2011 по 03.09.2012 була нарахована та виплачена пенсія за вислугою років,що підтверджується довідкою про розмір призначеної та виплаченої пенсії від 31.05.2019, то і право на отримання зазначеної грошової допомоги у Позивача відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на наведені норми законодавства, суд робить висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1536,80 грн. судового збору, сплаченого за звернення до суду із позовом, оскільки за результатом розгляду справи суд частково задовольнив позовні вимоги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70608,Запорізька область, м. Пологи, вул. Магістральна, буд. 245, )- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Пологівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 28 серпня 2018 року.

Визнати протиправними дії Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_2 пенсії стажу роботи медичної сестри наркологічного кабінету комунального закладу «Оріхівська центральна районна лікарня» Оріхівської районної ради Запорізької області в подвійному розмірі.

Зобов`язати зарахувати стаж роботи на посаді медичної сестри наркологічного кабінету КЗ «Оріхівська ЦРЛ» з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 в подвійному розмірі, а також провести перерахунок пенсії із зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 21.12.2010 та з 30.12.2010 по 31.07.2018 до стажу у подвійному розмірі, починаючи з 28 серпня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог-відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1536,80 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70608,Запорізька область, м. Пологи, вул. Магістральна, буд. 245, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19.06.2019.

Суддя О.В. Конишева