Справа № 440/946/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Клочко К.І.

16 липня 2019 р. Справа № 440/946/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

15.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким фактично просить зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) з 01.01.2016 року здійснювати обрахунок його пенсії не в розмірі 53% розміру грошового забезпечення (50% + 3%), а в розмірі 58% розміру грошового забезпечення (55% + 3%).

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що з набранням чинності абзацу 2 п. 15 розділу Х1 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» про те, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, розмір його пенсії повинен складати 55% як для поліцейських, до якого слід додати 3% за 1 рік, який він прослужив понад 20 років, так як він звільнений зі служби через хворобу - п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов пенсійний орган просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнявся зі служби в органах внутрішніх справ України, а не з Національної поліції, у зв`язку з чим, відсутні підстави для обчислення розміру його пенсії в розмірі 55% як для поліцейських, що звільнені на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судом зазначено, що оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас, то відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія відповідачем призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов до взаємо суперечливих висновків, оскільки п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає звільнення в запас. Матеріалами справи підтверджується, що йому встановлено захворювання, яке пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто його звільнення відбулось саме за станом здоров`я, що не було враховано судом та свідчить про неправильне тлумачення судом закону.

Доводи, викладені відповідачем відзиві на апеляційну скаргу, аналогічні за своїм змістом аргументам, наведеним пенсійним органом в запереченнях на адміністративний позов ОСОБА_1

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу МО України позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: - у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; - у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Наказом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Полтавській області від 30.09.2013 року № 122 ос позивач ОСОБА_1 з 30.09.2013 року звільнений в запас за п. «б» ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 21 рік 03 місяці 10 днів /а.с. 14/.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Протоколом ГУ ПФУ в Полтавській області від 01.10.2013 року позивачу ОСОБА_1 нарахована пенсія за вислугу років в розмірі 53% від розміру його грошового забезпечення, з яких: 50% з урахуванням вислуги позивача - 20 років, 3% - за рік вислуги понад 20 років.

Підпунктом 6 п. 6 Розділу XI ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» внесені зміни у п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме, - після слів «за станом здоров`я» підпункт доповнений словами «особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.

Законом України від 23.12.2015 року N 900-VIII пункт 15 розділу Х1 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» доповнений абзацом 2 наступного змісту: «За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб».

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що зміни внесені п.п. 6 п. 6 Розділу XI ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про Національну поліцію» у п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначають розмір пенсії у відсотковому відношенні до розміру грошового забезпечення виключно поліцейських. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 службу у поліції України не проходив.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для застосування абзацу 2 п. 15 розділу Х1 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про Національну поліцію», оскільки підстави для збереження пільг, компенсацій, гарантій, передбачених цим Законом для колишніх поліцейських (зокрема, розмір пенсійної виплати), за позивачем ОСОБА_1 відсутні, так як він таких пільг, компенсацій та гарантій під час проходження служби в органах внутрішніх справ та при звільненні з цих органів (з урахуванням предмету спору) не мав.

Так, позивач був звільнений в запас через хворобу згідно п. «б» ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, а не у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки означені вище обставини справи судом першої інстанції залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про зміну судового рішення з підстав та мотивів його прийняття, викладених у мотивувальній частині рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове речення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, оскільки означені висновки зроблені судами касаційних інстанцій за обставинами справ, що відрізняються від обставин, встановлених судом у цій справі.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5-9, 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року змінити з підстав та мотивів його прийняття, викладених у мотивувальній частині рішення.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Постанова виготовлена і підписана 16 липня 2019 року.