Справа № 826/6822/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

12 липня 2019 року № 826/6822/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

25 квітня 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Лівобережного об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі Лівобережне ОУПФ України в м. Києві) в якому просить зобов`язати відповідача здійснювати виплату пенсії відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) у повному розмірі, а саме 7303 грн 14 коп., з 22 вересня 2017 року.

Позов ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 22 вересня 2017 року Лівобережним ОУПФ України в м. Києві їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ у розмірі 7303 грн 14 коп. Однак, розмір виплачуваної пенсії становить 4703 грн 02 коп., а сума 2600 грн 12 коп. є закритою та не виплачується, що підтверджується розпорядженням пенсійного органу №323900. При цьому позивач вказує, що вона по теперішній час працює у військовій частині НОМЕР_1 та перебуває на посаді головного спеціаліста державної служби та на неї, в силу вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII), не поширюються обмеження щодо виплати пенсії.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративні справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та замінено відповідача у справі №826/6822/18, а саме Лівобережне ОУПФ України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві (ГУПФУ в м. Києві).

29 серпня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, в якому ГУПФ України в м. Києві зазначило, зокрема про те, що посада головного спеціаліста при військовій частині відноситься до посад державної служби, однак не відноситься до категорій посад, які зазначено в Прикінцевих положеннях Закону №213-VIII та на які не поширюються обмеження щодо виплати пенсій. При цьому пенсія позивачу розрахована, враховуючи вимоги чинного законодавства та відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 22 вересня 2017 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Як зазначено в довідці від 03 вересня 2018 року №222/7/1341, виданій Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України, позивач з 18 квітня 2002 року по теперішній час працює у вказаному управлінні Міністерства оборони України та перебуває на посаді головного спеціаліста державної служби.

Також в матеріалах пенсійної справи наявна довідка від 21 вересня 2017 року №222/7/1395, видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України, відповідно до якої позивач продовжує працювати у військовій частині НОМЕР_1 та перебуває на посаді головного спеціаліста державної служби.

30 січня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй пенсії у повному розмірі.

Листом пенсійного органу від 19 лютого 2018 року №3026/15/К-228 повідомлено ОСОБА_1 , що розмір її пенсії складає 4703 грн 02 коп. Оскільки станом на дату призначення пенсії (22 вересня 2017 року) ОСОБА_1 займала посаду державного службовця, виплата пенсії за вересень 2017 року не проводилась. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01 жовтня 2017 року пенсії виплачуються в признаному розмірі незалежно від дати призначення та місця роботи.

Також судом встановлено, що згідно розпорядження від 24 квітня 2018 року №323900 розмір пенсії позивача 7303 грн 14 коп (60% від заробітку). При цьому, з 01 жовтня 2017 року позивачу нараховується 4703 грн 02 коп., а сума 2600 грн 12 коп. закрита (а.с. 15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пенсія позивачу призначена відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, за правилами якої пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, згідно з абзацом 1 частини четвертої вказаної норми Закону в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII) тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, згідно з із частиною п`ятою статті 37 Закону №3723-ХІІ в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон №3668-VI (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом №889-VIII, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів»), виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з цим пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №1774-VIII визначено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Тобто, згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №1774-VIII обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені, в тому числі, особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України.

Спірна ситуація виникла, зокрема, у зв`язку з тлумаченням вказаного обмеження - чи поширюється воно виключно на працівників апарату Міністерства, як вважає відповідач, чи поширюється на всіх працівників, які перебувають на посадах, що входять до сфери Міністерства.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (далі - Збройні Сили).

Військова частина це військові частини, заклади, установи, організації Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування.

Як свідчать матеріали справи, позивач працює на посаді державного службовця у військовій частині.

За таких обставин посада позивача, яка працює головним спеціалістом державної служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка входить до структури Збройних Сил України, які в свою чергу перебувають у підпорядкуванні у Міністерства оборони України, тому вказана посада входить до посад у Міністерстві оборони України, хоча і не входить безпосередньо до системи апарату Міністерства, відтак на позивача поширюються положення пункту ІІ Перехідних положень Закону №1774-VIII щодо незастосування обмежень виплати пенсій.

Разом з цим, як зазначено вище та у зв`язку із тим, що Законом №2148-VIII внесено зміни також до Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, зокрема, пунктом 13-1 передбачено, що з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом №3668-VI (01 жовтня 2011 року) (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах, зокрема, Закону №3723-ХІІ, у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом №889-VIII виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Із аналізу вище процитованих норм видно, що пенсія, яка призначена згідно із Законом №3723-ХІІ, з 01 жовтня 2017 року виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону №1058-IV, а після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, позивач працює на посаді та на умовах, передбачених Законом №889-VIII. З 22 вересня 2017 року (тобто після набрання чинності Законом №3668-VI) позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.

У зв`язку із змінами до законодавства, з 01 жовтня 2017 року пенсія, яка призначена згідно Закону №3723-ХІІ, виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону №1058-IV, а її виплата у попередньому розмірі поновиться після звільнення з роботи.

Відтак, як вбачається із розпорядження від 24 квітня 2018 року №323900 ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року перераховано пенсію відповідно до Закону №1058-IV із урахуванням того, що позивач працює на посаді та на умовах, передбачених Законом №889-VIII та встановлено з 01 жовтня 2017 року її розмір в сумі 4703 грн 02 коп (3510 грн 89 коп. пенсія + 1192 грн 13 коп. доплата), а сума 2600 грн 12 коп. закрита, що відповідає вимогам діючого пенсійного законодавства.

Відповідно, відсутні й підстави зобов`язувати пенсійний орган здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у повному розмірі як визначає стаття 37 Закону №3723-ХІІ, доти, доки вона працює на посаді та на умовах, передбачених Законом №889-VIII та на неї поширюються положення частини п`ятої статті 37 Закону №3723-ХІІ в редакції Закону №2148-VIII щодо обчислення з 01 жовтня 2017 року розміру пенсії в порядку Закону №1058-IV.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак