Справа № 520/1574/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 р. м. Харків Справа № 520/1574/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г. (повний текст складено 25.03.19) по справі № 520/1574/19

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання незаконними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до окружного адміністративного суду з вимогами:

- визнати незаконним Рішення №23 від 22.12.2018 Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (32561,76 грн) - 01.01.2019;

- визнати незаконним Рішення №23 від 07.02.2019 Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (35500,08 грн) - 01.02.2019;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 32561,76 грн, починаючи з 04.12.2018;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 35500,08 грн, починаючи з 01.01.2019;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року - 17783,92 грн;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму інфляційних у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень 2018 року, квітень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року - 2443,65 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №23 від 22.12.2018 в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 01.01.2019.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №23 від 07.02.2019 в частині дати виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 01.02.2019.

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 32561,76 грн., починаючи з 04.12.2018, та виплатити утворену заборгованість з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від винагороди судді - 35500,08 грн., починаючи з 01.01.2019, та виплатити ОСОБА_1 утворену заборгованість з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень та вересень 2018 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень та квітень 2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з таким судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про незаконність рішення суду та порушення ним норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення спору. В обгрунтування заявлених вимог про скасування судового рішення вказує на дію норм п. 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 № 200/14891)( далі Порядок № 3-1), згідно яких перерахунок щомісячного грошового довічного утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Також, просить суд врахувати дію п. 15 (в редакції постанови КМУ № № 335 від 25.04.2018) Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно якого заборгованість за соціальними виплатами лише обліковується в органі, оскільки виплата здійснюється на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вважає, що у справі відсутні докази про існування боргу перед позивачем за грудень 2018 року та січень 2019 року. Зауважує, що Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159) у своєму переліку не передбачає такий вид грошових доходів як щомісячне грошове утримання судді у відставці. Відповідач зазначає також про неправомірність розрахунків позивача в частині визначення інфляційних витрат, а також щодо суми стягнення у разі негайного виконання рішення суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджує про законність та обгрунтованість судового рішення та вказує на відсутність у скарзі будь-яких доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

В ході судового розгляду було встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 15.02.2018 № 487/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, що зумовило отримання ним довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, згідно довідки № від 21.10.2016, перебуваючи на обліку у відповідача з 21.02.2018, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% від суддівської винагороди.

Судовим рішенням у справі №2040/5171/18 від 09.08.2018, що набрало законної сили, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період 21.02.2018 р. по 30.04.2018 р. в розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди у загальній сумі 45056,00 гривень. Зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити суму 45056 грн. заборгованості з довічного грошового утримання судді у відставці за період 21.02.2018 по 30.04.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача, з чим погоджується колегія суддів, зважаючи на вимоги діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін та фактичні обставини справи..

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпечення судді.

Згідно ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначене право судді у відставці необхідно сприймати через призму п. 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, згідно якого право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Також, відповідно до п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Підставою виникнення спірних правовідносин слугувало прийняття Закону України від 15 травня 2018 року № 2415-VIII "Про ефективне управління майновими правами право власників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", згідно якого були внесені зміни до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема в абзаці другому пункту 3 розділу ІІ слово та цифри "1600 гривень" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року".

Такі зміни законодавства ретроспективної дії зумовили визначення з 01 січня 2018 року посадового окладу працюючих суддів, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1762 гривні, що є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Наступні зміни розміру складових грошової винагороди працюючого судді відбулися у зв`язку з проголошенням Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3, ч. 10 ст.133 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

З огляду на зазначене нарахування суддівської винагороди відповідно вказаного рішення Конституційного суду України здійснюється у новому розмірі з 04 грудня 2018 року.

В той же час відповідач, здійснюючи 22.12.2018 перерахунок пенсії позивача у збільшеному розмірі (32561,76 грн.), зазначив про виплату такого розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019.

Також, у зв`язку зі змінами розміру складових грошової винагороди працюючого суддів з 01.01.2019, відповідачем 07.02.2019 прийнято рішення №23 про перерахунок пенсії позивачу, відповідно до якого грошове утримання було збільшено до 35500,08 грн, проте виплата була призначена з 01.02.2019.

В обгрунтування правомірності прийнятих рішень відповідач посилається на норми пункту 4 розділу ІІ Порядку № 3-1, згідно яких перерахунок щомісячного грошового довічного утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

/Разом з тим, частина 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді не містить відповідні часові обмеження здійснення виплати за наслідками перерахунку, які фактично позбавляють особу на реалізацію права отримання належного розміру грошового утримання за один місяць.

Вирішуючи спірні правовідносини щодо визначення часу, з якого зобов`язаний орган Пенсійного фонду здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів виходить з приписів ч. 3 ст. 7 КАС України, згідно яких у разі невідповідності правового акта закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відповідно, зважаючи на імперативні приписи ч. ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового з часу змін розміру складових суддівської винагороди діючого судді, а не з часу, визначеного Пенсійним фондом України, колегія суддів не застосовує норми пункту 4 розділу ІІ Порядку № 3-1.

Отже, враховуючи, що розмір складових суддівської винагороди судді змінився з 04.12.20118 та з 01.01.2019, перерахунок щомісячного грошового довічного утримання повинен проводиться теж з 04.12.2018 і з 01.01.2019 відповідно.

Такий висновок узгоджується правовою позицією, яка викладена, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 554/3414/17, від 30.0.2019 у справі №592/2569/17.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості за грудень 2018 року та січень 2019 року, зважаючи на вищевикладені обставини справи, є необгрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити суму заборгованості з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за серпень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та січень 2019 року - 17783,92 грн та суму інфляційних у зв`язку з несвоєчасною виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за березень 2018 року, квітень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року - 2443,65 грн, суд зазначає наступне.

Заявником апеляційної скарги не спростовані встановлені судом першої інстанції обставини існування заборгованості перед позивачем за серпень 2018 року та вересень 2018 року у сумі 3991,68 грн. Єдиним доводом скарги є посилання на норми пункту 15 (в редакції постанови КМУ № 335 від 25.04.2018) Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», стверджуючи про окремий порядок виплати такої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. В той же час, жодних змін з приводу особливостей виплати заборгованості довічного грошового утримання суддям у відставці як внутрішньо переміщеним особам, шляхом прийняття відповідних законів Верховною Радою не вносилось. Відповідно, зважаючи на суперечності норм підзаконного акту нормам закону, обмеження з виплат позивачу за серпень та вересень 2018 року є незаконними.

Суд першої інстанції правильно вирішив спірні правовідносини стосовно затримки на один і більше календарних місяців виплати позивачу грошового утримання за березень, квітень, серпень та вересень 2018 року.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як передбачено положеннями ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, що перелік видів доходів, зазначений у цій статті є вичерпним, оскільки головною визначальною ознакою, що відносить грошове утримання до переліку доходу у розумінні закону №2050, є те, що ці грошові доходи одержуються громадянами на території України щомісячно, а тому не мають разового характеру.

Згідно із ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих грошових доходів, згідно із п.2 Порядку № 159.

Доводи скарги про відсутність нарахування не можуть прийняті до уваги, з огляду на приписи п.5 Порядку № 159, згідно яких сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Отже, визначальною умовою для виплати громадянину вказаної компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового утримання). У той же час, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Ствердження органу Пенсійного фонду України про належність до його дискреційних повноважень обчислення суми компенсації, що позбавляє суд визначати такий розмір у своєму рішенні, не грунтуються на вимогах діючого законодавства. При цьому зауважується, що відповідач не навів жодних обгрунтувань неправильності здійснених судом першої інстанції розрахунків компенсаційних сум, вказаних у судовому рішенні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів, зважаючи на приписи ст. 316 КАС України, залишає без задоволення вимоги апеляційної скарги відповідача про скасування судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно застосовані норми матеріального і процесуального права при вирішенні спору.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 по справі № 520/1574/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 12.07.2019.