Справа № 640/1679/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2019 року № 640/1679/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (надалі - позивач, ПАТ Банк "ТРАСТ"), адреса: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська буд. 8, із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, Офіс ВПП), адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, у якій просить суд: - зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству Банку «ТРАСТ» суми податку на додану вартість у розмірі 39 229,58 (тридцять дев`ять тисяч двісті двадцять дев`ять гривень) 58 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що наявність у неплатоспроможного банку податкової заборгованості не є підставою для відмови такому платнику податків в поверненні надмірно сплачених сум грошових зобов`язань.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що положення ст. 43 Податкового кодексу України не передбачають повернення платнику податків переплати за податками та зборами в разі наявності у платника податків податкового боргу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 30 грудня 2016 року №3085, «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.12.2018 №3346 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» на один рік по 29.12.2019 включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ Банк «ТРАСТ» Кухарева В.В. строком на один рік по 29.12.2019 включно.

17.12.2018 ПАТ Банк «ТРАСТ» звернувся до відповідача із заявою №2415 та просив повернути надмірно сплачені суми податку на додану вартість в сумі 39 229 грн. 58 коп.

Листом від 03.01.2019 №214/10/28-10-43-01-11 відповідач відмовив ПАТ Банк «ТРАСТ» у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань в сумі 39 229 грн. 58 коп., мотивуючи це тим, що станом на дату надання відповіді в інтегрованих картках позивача обліковується податковий борг.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно поданої ПАТ Банк «ТРАСТ» заяви від 17.12.2018 №2415 останній просить повернути не суму бюджетного відшкодування, а саме надмірно сплачені суми податку на додану вартість в сумі 39 229, 58 грн. Крім цього, сама ж заява названа як заява про надмірно сплачених сум податку на додану вартість, а не повернення бюджетного відшкодування.

Таким чином, платник податку допускається помилки, називаючи заявлені суми для повернення «надміру сплачених», але застосовуючи норму ст. 200 ПК України, що регулює відносини в сфері бюджетного відшкодування.

Так поняття надміру сплачених сум і бюджетного відшкодування не є тотожними, регулюються різними нормами та передбачають різний порядок повернення.

Відповідно пп. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника;

Відповідно пп. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату;

В зазначеній справі предметом спору є виключно про надміру сплачені грошові кошти, що також підтверджується податковими деклараціями за червень, липень, серпень 2015 по податку на додану вартість, якими задекларовано суми, що підлягають сплаті до бюджету, а тому бюджетне відшкодування не підтверджується матеріалами справи.

За приписами ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в у станові банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковими умовами для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум, є: подання до контролюючого органу заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум із зазначенням напрямку перерахування таких коштів; відсутність у платника податкового боргу.

Так, відповідно до інтегрованих карток платника податку, в останнього станом на день подання заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум обліковується податковий борг з податку на додану вартість, що у відповідності до ст. 43 ПК України є підставою для відмови у поверненні надміру та/або помилково сплачених грошових сум.

Підтвердженням зазначеного є довідки про стан податкового боргу ПАТ Банк «ТРАСТ» станом на 17.12.2018 (день подання платником податків заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум) згідно якої обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 1 234 151, 42 грн. та станом на 25.02.2019 обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 1 267 355, 42 грн. (Т.1 арк. 74-75)

Крім цього, відповідно до інтегрованої картки платника податку за 2018 по податку на додану вартість будь-яка переплата в ПАТ Банк «ТРАСТ» відсутня. Тобто, заявлена сума 39 229, 58 грн. в інтегрованих картках не обліковуються, що також випливає з наявності податкового боргу з податку на додану вартість (Т.1 арк. 77).

Щодо твердження, що норми ПК України не регулюють питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Зазначене стосується виключно питань погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, у той час, коли спірні відносини стосуються повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів. Тобто, умови повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів регулюються ст. 43 ПК України, і ст. 1 ПК України щодо непоширення норм ПК України на питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» жодним чином не стосується спірних відносин.

Додатково позивач зазначає, що норми ПК України не поширюються на спірні відносини, проте в адміністративному позові посилається на ст. 43 ПК України, зокрема зазначаючи, що умовою для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є подання платником податків до контролюючого органу правильно оформленої заяви.

Натомість абзац статті 43 ПК України, що визначає обов`язковою умовою повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів відсутність податкового боргу.

За таких обставин, проаналізувавши вказані вище норми в контексті спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов переконання про те, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів відповідає вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання Офіс ВПП вчинити певні дії відсутні.

Посилання позивача на те, що відповідно до п.1.3. Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судом відхиляються, адже в рамках спірних правовідносин предметом доказування не є питання стягнення з Банку саме податкового боргу та/або погашення податкових зобов`язань.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем залишено поза увагою буквальне тлумачення п.2.6 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку №2 від 05.07.2012 та п. 4. ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині того, що уповноважена особа вживає у встановленому законом порядку заходів щодо повернення дебіторської заборгованості, в той час як законом (ст.43 ПК України) не встановлено порядку повернення коштів неплатоспроможному банку, які обліковуються як переплата, за умови наявності не погашеного податкового боргу.

Аналогічним чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено порядку повернення неплатоспроможному банку коштів - переплати, в разі наявності у такого банку податкового боргу.

Згідно поданої ПАТ Банк «ТРАСТ» заяви від 17.12.2018 №2415 останній просить повернути не суму бюджетного відшкодування, а саме надмірно сплачені суми податку на додану вартість в сумі 39 229, 58 грн.

При цьому, обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач помилково застосовує порядок саме відшкодування ПДВ, який є відмінним, від порядку повернення надміру сплачених коштів. Крім цього, сама ж заява названа як заява про надмірно сплачених сум податку на додану вартість, а не повернення бюджетного відшкодування.

За таких обставин суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Банк «ТРАСТ» - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова