Справа № 340/490/19
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/490/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ярошук Т.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

представник: адвокат Пороло М.М.

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 55, )

представник: Данілов С.О., Філоненко Д.В.

про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі - ГУ ДФС в Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Позов ФОП ОСОБА_1 . мотивовано тим, що за наслідками документальної планової перевірки її діяльності встановлено завищення витрат на загальну суму 1896561,56 грн., в т.ч. за 2015 рік на 768138,72 грн., за 2016 рік на 608204, 16 грн., за 2017 рік на 520218,68 грн. внаслідок включення до їх складу вартості придбання газу-метану, яке неможливо безпосередньо віднести до конкретного об`єкта витрат, пов`язаних з господарською діяльністю. У зв`язку з цим їй нараховані податкові зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, за військового збору, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які мають похідний характер від суми, на яку збільшено чистий оподатковуваний дохід, та винесено спірні податкові повідомлення-рішення №, № від 07.02.2019 року, а також вимога про сплату боргу №Ф- від 07.02.2019 року та рішення про застосування фінансових санкцій № від 07.02.2019 року. Позивачка не погоджується з виявленими порушеннями, стверджуючи, що витрати на придбання палива - газу-метана, використаного при наданні послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом міського сполучення, підтверджуються первинними документами про оплату та пов`язані з її господарською діяльністю, а тому правомірно включені до складу витрат, передбачених пп.177.4.1. п.177.4 ст.177 ПК України. З цих підстав просила суд визнати спірні рішення протиправними та скасувати їх.

Ухвалою судді від 15.03.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у ході планової документальної виїзної перевірки позивачки встановлено порушення вимог п.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України, які призвели до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015 - 2017 роки на загальну суму 1896561,56 грн., до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, а також до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу. На підставі цього винесені спірні податкові повідомлення-рішення №, № від 07.02.2019 року, вимога про сплату боргу №Ф- від 07.02.2019 року, рішення про застосування фінансових санкцій № від 07.02.2019 року. Доводячи їх правомірність, просив суд у позові відмовити.

Ухвалою суду від 04.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

У ході судового розгляду учасники справи подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, у письмовому проваджені.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ФОП ОСОБА_1 з 10.09.2001 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність у сфері пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення, перебуваючи на загальній системі оподаткування (а.с. 12, т.1).

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області у грудні 2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складено акт №605/11-28-13-05/ від 29.12.2018 року. (а.с. 13 - 54, т.1)

Висновками акту перевірки встановлено зокрема такі порушення:

- п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 349 435,83 грн., в тому числі за 2015 рік - на 146 319,72 грн., за 2016 рік - на 109476,75 грн., за 2017 рік - на 93 639,36 грн.;

- пп.1.1 п.16-1 підрозд. 10 розд. XX "Інші перехідні положення" ПК України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 28 448,42 грн., в тому числі за 2015 рік - на 11522,08 грн., за 2016 рік - на 9 123,06 грн., за 2017 рік на 7 803,28 грн.;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження єдиного внеску на загальну суму 170368,36 грн., в тому числі за 2015 рік - на 83 391,53 грн., за 2016 рік - на 86 976,83 грн.

На підставі цього акту ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено такі рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.02.2019 року, яким за порушення п.177.2, 177.4.1, п.177.4 ст.177 ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 436794,79 грн., з яких 349435,83 грн. - податкове зобов`язання, 87358,96 грн. - штрафна санкція (а.с. 8, т.1);

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.02.2019 року, яким за порушення пп.1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" ПК України, на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п. 58.1 ст.58 ПК України та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 35560,53 грн., з яких 28448,42 грн. - податкове зобов`язання, 7112,11 грн. - штрафна санкція (а.с. 10, т.1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 07.02.2019 року, якою позивачці відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 170368,36 грн. (а.с. 7, т.1);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 07.02.2019 року, яким до позивачки на підставі ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штрафні санкції у розмірі 59449,66 грн. (а.с. 9, т.1).

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, суд виходив з того, що виявлені порушення, кваліфіковані за п.177.2, пп.177.4.1, п.177.4 ст.177 ПК України, полягали у завищенні ФОП ОСОБА_1 витрат на загальну суму 1 896 561,56 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 768 138,72 грн., за 2016 рік на суму 608 204,16 грн., за 2017 рік на суму 520 218,68 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на ці ж суми за ці періоди та донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 146 319,72 грн., за 2016 рік у сумі 109476,75 грн., за 2017 рік у сумі 93 639,36 грн. (пункти 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 акту перевірки). (а.с. 125 - 128, т.1)

Статтею 177 ПК України передбачено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України (у редакції, яка діяла у 2015 та 2016 роках) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України (у редакції, яка діяла у 2017 році) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пунктів 177.5, 177.10, 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 подавала до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки з розрахунком податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, у яких у складі вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, відобразила вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції (графа 5), а саме 7681138, 72 грн. - за 2015 рік, 608204, 16 грн. - за 2016 рік, 557384, 28 грн. - за 2017 рік. (а.с. 114 - 123, т.1)

У ході документальної перевірки контролюючий орган установив, що позивачка завищила ці показники на 768138,72 грн. за 2015 рік, на 608204, 16 грн. за 2016 рік, на 520218,68 грн. за 2017 рік, оскільки включила до них вартість придбання газу-метану, яке неможливо безпосередньо віднести до конкретного об`єкта витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, чим порушено вимоги підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України. Надані до перевірки подорожні листи за перевіряємий період не містять усі необхідні дані, що характеризують господарську операцію - роботу транспортного засобу, а саме відсутні показники спідометра на початок зміни та кінець зміни. Для розрахунку норм витрат пального під час експлуатації автобусів необхідна інформація щодо пробігу та кількості поїздок. У первинних документах (подорожніх листах) не зазначено дані щодо пробігу автобусів, тому здійснити розрахунок нормативних витрат паливно-мастильних матеріалів (газу-метану) в ході проведення перевірки не має можливості. Також до перевірки не надано акти списання паливно-мастильних матеріалів (газу-метану) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, що також унеможливлює визначення норми витрат газу-метану при експлуатації автобусів.

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу, суд установив, що ФОП ОСОБА_1 упродовж 2015 - 2017 років на підставі договорів на право перевезення пасажирів, що укладалися з виконавчим комітетом Олександрійської міської ради, надавала послуги по перевезенню пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у звичайному режимі та у режимі маршрутного таксі, за умовами, визначеними паспортами маршруту №4/1, №4/2, №7/1, №7/2, №16, №17, затвердженими в установленому порядку. (а.с.60 - 74, т.1, а.с. 118 - 130, т. 14).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень; перевезення пасажирів у звичайному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування з дотриманням усіх зупинок, передбачених розкладом руху; перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху; автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Судом установлено, що для здійснення регулярних пасажирських перевезень позивачка використовувала власні та орендовані транспортні засоби зокрема: автобус ПАЗ 32054СПГ д.н.з. НОМЕР_2 , автобус ПАЗ 32054 д.н.з. НОМЕР_3 , автобус ПАЗ 32054 д.н.з. НОМЕР_4 , автобус ЛіАЗ 677М д.н.з. НОМЕР_5 , автобус ЛіАЗ 677СПГ д.н.з. НОМЕР_6 , автобус ЛіАЗ 677М СПГ д.н.з. НОМЕР_7 з газобалонним обладнанням, двигуни яких працюють на стисненому природному газі. (а.с. 75 - 80, т.1)

В якості палива для двигунів цих пасажирських автобусів ФОП ОСОБА_1 придбавала стиснений природний газ на заправних станціях РВУ "Харківавтогаз", ДП "Укравтогаз".

Вартість палива, підтверджена фіскальними чеками, актами списання №00005 від 31.12.2015 року, №00007 від 31.12.2016 року, №00008 від 31.12.2017 року, була включена до Книги обліку доходів та витрат №14969 та до податкових декларацій про майновий стан і доходи до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2015 ріку у сумі 768 138,72 грн., за 2016 рік у сумі 608 204, 16 грн., за 2017 рік у сумі 520218,68 грн., як вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції. (а.с. 57- 59, т.1, а.с. 131 - 135, т.14)

Підтвердженням використання стисненого природного газу у межах господарської діяльності позивачки є здійснення пасажирських перевезень, оформлених дорожніми листами форми №1-АП, які складалися для обліку виконаних рейсів на автобусних маршрутах та обліку роботи водіїв. (а.с. 196 - 251, т.2, т.3 - т.13, а.с. 1-114, т.14)

Здійснення регулярних пасажирських перевезень принесло позивачці протягом 2015, 2016, 2017 років доходів у вигляді виручки від наданих транспортних послуг та дотацій за пільгове перевезення пасажирів, що встановлено контролюючим органом у ході перевірки.

Контролюючий орган, не визнаючи витрати на придбання палива для газобалонних автобусів, що використалися для здійснення пасажирських перевезень, посилався на те, що позивачкою до перевірки не надано акти списання палива, складені по факту здійснення транспортних послуг, а в окремих подорожніх листах не зазначено дані щодо пробігу автобусів, тому здійснити розрахунок нормативних витрат паливно-мастильних матеріалів (газу-метану) в ході проведення перевірки не має можливості.

Суд зазначає, що у ході судового розгляду справи відповідач не довів наявність у позивачки, як фізичної особи-підприємця, обов`язку складати такі акти та подорожні листи для ведення обліку витрат на підтвердження факту використання пального та списання витраченого палива на загальний пробіг.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення, є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Виходячи зі статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", сфера дії цього Закону не поширюється на фізичних осіб - підприємців, а вони не мають обов`язку вести бухгалтерський облік. Натомість, відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Як вбачається з акту №605/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 29.12.2018 року, перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, порушень не встановлено. (а.с. 24, т.1)

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218, документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

У позивачки є в наявності фіскальні чеки, які засвідчують факт оплати придбаного стисненого природного газу, що використовувався в якості палива для двигунів автобусів, експлуатація яких підтверджується дорожніми листами. Вказані первинні документи, які перевірялися контролюючим органом та долучені до матеріалів справи, підтверджують витрати позивачки та їх зв`язок з провадженням нею господарської діяльності.

На пропозицію суду позивачка підготувала та надала до матеріалів справи зведені відомості про ці первинні документи та їхні реквізити, якими підтверджено розмір понесених нею витрат на придбання стисненого природного газу за 2015 рік на суму 768138,72 грн., за 2016 рік на суму 608204, 16 грн., за 2017 рік на суму 520218,68 грн. (а.с. 155 - 245, т.1, а.с. 1 - 183, т.2)

Отже суд вважає, що позивачка правомірно включила вартість палива, придбаного та використаного для експлуатації автобусів при здійсненні пасажирських перевезень у межах своєї господарської діяльності, до документально підтверджених витрат фізичної особи-підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 затверджено Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Цими Нормами передбачено, що нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Базові лінійні норми витрат палива для автомобілів, що працюють на стисненому природному газі, встановлені в нормальних кубічних метрах на 100 км (м 3/100 км).

Суд зазначає, що дані пробігу автобусів, вказані у дорожніх листах, у співставленні з протяжністю автобусних маршрутів, кількістю та тривалістю рейсів, визначених паспортами маршруту та дорожніми листами, дозволяли перевірити відповідність витрат пального, придбаного позивачкою та витраченого в якості палива при експлуатації автобусів, відповідним нормам витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43.

У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено, що позивачкою придбано та витрачено пальне (стиснений природний газ) понад установлені норми, або придбане пальне було використано поза межами її господарської діяльності, що відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не давало б підстав для включення витрат на придбання пального до складу витрат підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Оскільки в акті перевірки та у ході судового розгляду справи відповідачем не доведені факти порушення позивачкою податкового законодавства при декларуванні витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, у 2015 - 2017 роках, та заниження таких витрат, які б призвели до заниження чистого оподатковуваного доходу за ці періоди на 1 896 561,56 грн., тому суд визнає спірне податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб протиправним та скасовує його.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2019 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з військового збору, суд установив, що фактичною підставою для цього стали висновки контролюючого органу про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1 896 561,56 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 768 138,72 грн., за 2016 рік на суму 608 204,16 грн., за 2017 рік на суму 520 218,68 грн. (пункт 2.1.6 акту перевірки).

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 166 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Оскільки у ході судового розгляду справи встановлено протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачкою чистого оподатковуваного доходу у загальній сумі 1 896 561,56 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 768 138,72 грн., за 2016 рік на суму 608 204,16 грн., за 2017 рік на суму 520 218,68 грн., тому, відповідно, у ці періоди об`єкт оподаткування, визначений п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, не занижений, а підстави для донарахування позивачці податкового зобов`язання з військового збору відсутні.

З цих підстав суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2019 року.

Вирішуючи позов в частині вимог щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 07.02.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.02.2019 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 року №77-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 4 статі 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено штрафні санкції за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - накладення штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Наказом Міністерства доходів і зборів України №449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція №449).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 розділу VІ Інструкції №449 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 розділу VІI Інструкції №339 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Як установлено судом та підтверджується наданим відповідачем розрахунком, його висновки про порушення позивачкою вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження бази нарахування єдиного внеску (п.2.5.3, п.2.5.4 акту перевірки) є похідними від висновків про порушення вимог податкового законодавства при декларуванні чистого оподатковуваного доходу в деклараціях про майновий стан і доходи від провадження підприємницької діяльності за 2015 та 2016 роки. (а.с. 125-128, т.1)

Оскільки у ході судового розгляду справи спростовано висновки контролюючого органу про заниження позивачкою сум чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та який є базою нарахування єдиного внеску, за 2015 рік у розмірі 768 138,72 грн. та за 2016 рік у розмірі 608 204,16 грн., тому суд визнає незаконним донарахування позивачці на ці суми єдиного внеску за ставкою, установленою статтею 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та накладення на позивачку штрафу, передбаченого пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, за ці періоди.

Тож позов про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 07.02.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.02.2019 року слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою здійснені витрати на оплату судового збору у сумі 7021,73 грн. (а.с. 3, 87, т.1), які підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 55, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 07.02.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 07.02.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 07.02.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 07.02.2019 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 7021,73 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш