Справа № 440/4713/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р. м. ХарківСправа № 440/4713/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства фінансів України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко (повний текст складено 15.04.19) по справі № 440/4713/18

за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"

до Міністерства фінансів України , тертя особа - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі по тексту - КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" / позивач) звернулося з позовом до Міністерства фінансів України (далі по тексту - Мінфін / відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування та залишилася непогашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму 9 963 027,49 грн.;

- зобов`язати Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 №332 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції на загальну суму 9 963 027,49 грн. з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" та Договір про організацію взаєморозрахунків №4-ДФС від 01.08.2017 та №6-ДФС від 12.12.2017.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі № 440/4713/18 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування та залишилася непогашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму 9 963 027,49 грн.

Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05. 2018 №332 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції на загальну суму 9 963 027,49 грн. з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" та Договорів про організацію взаєморозрахунків №4-ДФС від 01.08. 2017 та №6-ДФС від 12.12.2017.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі № 440/4713/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: пп. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 2, ст. 6, ст.7, ст.8, ст.9, ч.13 ст.171, ч.2 ст.241, ст.242, п.7 ч.5 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також неврахування норм Бюджетного кодексу України, зокрема ст.3 ст.4 ч.12 ст.23 та ст.48. Відповідач зазначає, що заявлені позивачем у цій справі вимоги не приводять до поновлення порушеного права позивача та задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення. На підставі положень Бюджетного Кодексу України, а саме ст.3, ч.12 ст.23, ст.48, відповідач стверджує, що не профінансовані договори за 2017 рік про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність. Посилаючись на звіт Держказначейства за 2017 рік, відповідно до якого планові показники доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів з урахуванням бюджетного відшкодування недовиконані на 18,2 млрд. грн., вважає відсутнім факт його бездіяльності. Невиконання запланованих надходжень з податку на додану вартість, як зазначає відповідач, не дало змоги залучити грошові зобов`язання 2017 року з цього податку як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги та забезпечити розрахунки за договорами, які укладені у рахунок зазначеного джерела. Крім того, відповідач зазначає про пропуск процесуального строку звернення до адміністративного суду у позивача, на підставі ч.ч.1,2 с 122 КАС України, оскільки шестимісячний строк для звернення до суду закінчився 01.07.2018.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відсутність пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду обгрунтовує постановою КМУ від 18.05.2017 № 332 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» (далі Порядок та умови), ст. 22, ст.57 Бюджетного кодексу України, ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких строки прийняття Міністерством фінансів рішення про перерахування субвенції не передбачені.

Заперечуючи проти факту втрати чинності договорами про організацію взаєморозрахунків та регулювання правовідносин, наголошує на протиправній бездіяльності Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік, посилаючись на постанову Верховного суду України від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17, Порядок та умови №332 від 18.05.2017, ЗУ «Про державний бюджет України» (Додаток № 3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік»), ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, пояснення до апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В ході судового розгляду було встановлено, що за КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" рахується заборгованість зі сплати податку на додану вартість в загальному розмірі 11 770 315, 80 грн., згідно довідки Харківського управління офісу великих платників податків ДФС №39675/10/28-10-50-21 від 25.07.2017 (а.с. 29).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації та Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" 01.08.2017 було укладено Договір №4-ДФС про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 (а.с. 24-26). Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою статтею 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у сумі 8 882 540,85 грн. на підставі рішення Мінфіну.

В подальшому, 12.12.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації та Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" було укладено Договір 6-ДФС про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 (а.с. 27-28). Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою статтею 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у сумі 1 080 486,64 грн. на підставі рішення Мінфіну.

Листом від 26.09.2018 вих. №4/3698 КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулося до Мінфіну з приводу виконання договорів на погашення податкового боргу з ПДВ, на що отримало 03.12.2018 (вх. №5271) відповідь, в якій зазначалося про відсутність у 2018 році законодавчих підстав для здійснення видатків на субвенцію, передбачену Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" .

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, спирався на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про ціни та ціноутворення", Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення". За висновками суду, однією із державних гарантій, наданої суб`єктам господарювання, котрі надають житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання, при встановленні державних регульованих цін (тарифів) на такі послуги, є забезпечення відшкодування таким підприємствам різниці, яка утворилась в зв`язку із невідповідністю встановленого тарифу економічно-обґрунтованому розміру (вартості) такої послуги (в подальшому - різниця в тарифах), та яка (різниця) має бути відшкодована за рахунок відповідного бюджету.

Правова позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою. Свою позицію підкріплює висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 22.06.2010, від 07.12.2012, від 03.12.2010, а також рішеннях Конституційного суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17 .03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи положення ст.77 КАС України, суд дійшов висновку, що Міністерство фінансів України, не приймаючи рішення про перерахування субвенції, згідно з розподілом відповідно до Договорів №4-ДФС від 01.08.2017 року та №6-ДФС від 12.12.2017 про проведення взаєморозрахунків, допустило протиправну бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок та умови № 332 визначають механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов № 332 субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у ст. 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених п.13 і п. 14 ст. 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1. Головним розпорядником субвенції та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінрегіон.

Відповідно до положень п. 2, п. 3, п.7, п.8, п.9 Порядку та умов № 332, а також п. 13 і п. 14 ст. 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Відповідними положеннями законодавства було визначено порядок погашення (відшкодування) державою енергопостачальним підприємствам, в тому числі підприємствам які надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася станом на 1 січня 2016 року та яка мала погашатися за рахунок цільових субвенцій з державного бюджету та проведення відповідного зустрічного зарахування кредиторських вимог підприємства перед бюджетом, на підставі укладених договорів про організацію взаєморозрахунків.

Колегія суддів зазначає, що субвенція на відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами на надання житлово-комунальних послуг, у розумінні Бюджетного Кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" є державною соціальною гарантією, механізм реалізації якої визначений Кабінетом Міністрів України, зокрема, у Порядку та умов №332.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду. Як вбачається з матеріалів справи, про протиправну тривалу бездіяльність відповідача позивач дізнався з листа Мінфіна № 06330-06/2-10/29976 від 18.11.2018, який позивач отримав 03.12.2018. Звернення до суду з цим позовом відбулося 27.12.2018.

Відповідно до ч. 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод ті інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, якщо не встановлене інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися я про порушення своїх прав свобод та інтересів.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду не був пропущений. Доводи апеляційної скарги про пропуск строку звернення не заслуговують на увагу, з огляду на тривалий характер оскарженої бездіяльності відповідача.

Колегія суддів також не підтримує позицію відповідача стосовно втрати чинності договорами про організацію взаєморозрахунків та регулювання правовідносин. У своїх поясненнях та доповненнях до пояснення третя особа зазначає, що Мінрегіон, як головний розпорядник бюджетних коштів, в межах своїх повноважень, своєчасно та в повній мірі вжив вичерпних заходів щодо виконання Постанови КМУ від 18.05.2017 № 332 та реалізації положень ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Дійсно, постановою КМУ №332 від 18.05.2017 строки прийняття Мінфіном рішення про перерахування субвенцій не передбачено. Проте, абз.2 ч.2 ст.57 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні зобов`язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов`язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального Фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов`язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду. Закінчення дії бюджетного періоду на день звернення позивача до суду з позовом не позбавляє позивача права оскаржувати бездіяльність відповідача, що виникла за час дії бюджетного періоду, оскільки закінченням терміну дії бюджетного періоду права позивача не поновлюються. Крім того, закінчення терміну бюджетного періоду не свідчить про те, що відповідач звільняється від обов`язку прийняти таке рішення в майбутньому.

Відповідачем не заперечувався факт виконання позивачем та всіма суб`єктами, окрім Міністерства фінансів України, необхідних умов, направлених на отримання позивачем субвенції на погашення різниці в тарифах, відповідно до умов договорів про проведення взаєморозрахунків від 01.08.2017 та від 12.12.2017 за постановою КМУ від 18.05.2017 №332 .

Пунктом 8 Порядку та умов № 332 передбачено обов`язок Мінфіна на підставі поданої казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків прийняти рішення про перерахування субвенції, згідно з розподілом, яке доводиться до відома казначейства. У свою чергу відповідачем, в порушення п. 8 Порядку, не було прийнято рішення про перерахування субвенції, згідно з розподілом відповідно до вказаних вище договорів про проведення взаєморозрахунків та не доведено їх до казначейства.

Відповідач постановою КМУ від 18.05.2017 №332 визначений відповідальним державним органом, який повинен був завершити процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік". Саме внаслідок не вчинення останнім зазначених дій виникли обставини, які позбавили позивача своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що, в умовах дії Договорів про проведення взаєморозрахунків призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов`язань останнього.

Колегія суддів зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції факт бездіяльності відповідача, що полягав у невиконанні свого законодавчо встановленого обов`язку прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до договорів від 01.08.2017 та 12.12.2017.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеній нормі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності своєї бездіяльності у спірних відносинах не довів.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача у спірних відносинах та зобов`язання Мінфіну прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 від 01.08.2017 та 12.12.2017.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 12.02.2019 у справі № 820/1410/18.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі № 440/4713/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 12.07.2019.