Справа № 640/19236/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Файдюка В.В.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 12 годині 55 хвилин рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області) про:

- визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2018 року №662-ДК/0089По/08/01/-18;

- закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю події.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2018 року адміністративний позов передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.06.2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, жодним нормативно-правовим актом не передбачено встановленого часового інтервалу між складанням протоколу і прийняттям постанови про накладення адміністративного стягнення, по-друге, факт вчинення Позивачем правопорушення підтверджується письмовими поясненнями та його фіксацією у присутності свідків, по-третє, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель наділені повноваженнями складати протоколи і постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що у протоколі відсутня частина передбачених законодавством обов`язкових відомостей. Крім того, зазначає, що його не було повідомлено про дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому справа розглянута з порушенням чинного законодавства. Наголошує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що у постанові не зазначено обов`язкові передбачені КпАП України відомості. Також звертає увагу, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту використання Позивачем земельної ділянки, оскільки пояснення ОСОБА_2 та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути належними доказами. Підкреслює, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КпАП України, відноситься до повноважень Держекоінспекції, а тому оскаржувана постанова прийнята неналежним органом. Крім іншого, зазначає, що судом безпідставно не задоволено заяву про допит свідків з підстав відсутності доказів того, що вони працюють у Фермерському господарстві «Агро-Ленд».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Київській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, державні інспектори діяли відповідно до чинного законодавства та наданих їм повноважень, по-друге, належними доказами підтверджується факт самовільного зайняття Позивачем земельної ділянки, по-третє, дії ОСОБА_1 містять усі необхідні ознаки адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з викладених у відзиві підстав.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали суду від 09.07.2019 року про відкриття апеляційного провадження у справи та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.07.2019 року на 11:00 були оприлюднені 10.07.2019 року, інформація про дату, час та місце розгляду справи була також оприлюднена на веб-порталі «https://court.gov.ua/fair/», а отримання направлених 10.07.2019 року засобами поштового зв`язку копій вказаних ухвал разом з повістками про виклик не було забезпечено Позивачем та його представником, починаючи з 12.07.2019 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи результатами відстеження поштових відправлень, судова колегія приходить до висновку, що Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у розумінні ст. 268 КАС України, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що 06.11.2018 року державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель ГУ Держгеокадастру у Київській області Круком І.У. та ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведена перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 .

У результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 1,5881 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , використовується ФГ "АГРО-ЛЕНД" з порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, відповідальність за вказане порушення передбачено п. «б» ст. 211 ЗК України та ст. 53-1 КпАП України. Висновки перевірки викладено в акті від 06.11.2018 року №662-ДК/618/АП/09/01/-18 (а.с. 11).

Судом першої інстанції поряд з іншим встановлено, що 06.11.2018 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель ГУ Держгеокадастру у Київській області Круком І.У. було складено протокол про адміністративне правопорушення від 06.11.2018 року №662-ДК/0087П/07/01/-18 стосовно ОСОБА_1 (а.с. 12), відповідно до якого під час перевірки з виїздом на місце встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 1,5881 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області та перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , використовується ФГ "АГРО-ЛЕНД" з порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, відповідальність за вказане порушення передбачено п. «б» ст. 211 ЗК України та ст. 53-1 КпАП України. Від підпису у протоколі ОСОБА_1 відмовилась у присутності двох свідків, про що зазначено у вказаному протоколі.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель ГУ Держгеокадастру у Київській області Крука І.У. №662-ДК/0089По/08/01/-18 від 06.11.2018 року, визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с. 13)

Крім того, у постанові зазначено, що земельна ділянка орієнтовною площею 1,5881 га, яка розміщена в адміністративних межах Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської області використовується ФГ "АГРО-ЛЕНД" з порушенням ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Порушенням заподіяно матеріальну шкоду, внаслідок самовільного заняття земельної ділянки, на суму 2472,70 грн.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України та ст.ст. 7, 9, 53-1, 244, 245, 251, 254, 280, 287 Кодексу України про адміністративну відповідальність, ст. ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та ряду підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на обґрунтованість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу стягнення у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

У силу приписів ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу змісту ст. 211 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Положення ст. 53-1 КпАП України передбачають адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки та тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, при фіксуванні зазначеного вище правопорушення були присутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , про що свідчать підписи останніх у протоколі про адміністративне правопорушення №662-ДК/0087П/07/01/-18 від 06.11.2018 року.

Крім того, власник самовільно зайнятої земельної ділянки ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях (а.с. 96) зазначив, що ОСОБА_1 особисто повідомляла його про здійснення господарської діяльності на ділянці ФГ «Агро-Ленд», керівником якого вона є.

Викладене, на думку судової колегії, свідчить про необґрунтованість твердження Апелянта щодо відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КпАП України.

Доводи Позивача з приводу відсутності у державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель повноважень на притягнення осіб до адміністративної відповідальності колегією суддів оцінюються критично з огляду на таке.

У силу приписів Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016 року, ГУ Держгеокадастру у Київській області відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.

Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Положеннями ст. 10 Закону України «Про державний контроль та використанням та охороною земель» визначаються повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема, складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель повноважень складати акти, протоколи та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 522/3951/17.

Твердження Апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду заяву про допит свідків, є, на переконання судової колегії, необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Згідно ч. 2 ст. 92 КАС України у заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Проте, Апелянтом всупереч вимог ст.92 КАС України в обгрунтування заяви про виклик свідків ОСОБА_1 не зазначено які саме обставини вони могли підтвердити.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що Дарницький районний суд міста Києва обґрунтовано прийшов до висновку про залишення заяви про допит свідків без розгляду.

Щодо доводів Позивача про не врахування судом першої інстанції того, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм чинного законодавства, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 розділу II Інструкції з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.01.2017 року № 6, у разі виявлення порушення законодавства у сфері використання та охорони земель, за яке Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 5 розділу II Інструкції у протоколі зазначаються, зокрема,:

- відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я та по батькові, день, місяць та рік народження, місце народження, сімейний стан, у тому числі кількість утриманців (у разі наявності інформації), фактичне місце проживання/реєстрації (поштова адреса), посада та місце роботи або навчання (повне найменування юридичної особи та її місцезнаходження); якщо особа не працює, про це робиться відмітка);

- місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення. Суть правопорушення описується якомога точніше згідно з вимогами відповідної статті КпАП України, на підставі якої складається протокол;

- нормативно-правові акти, вимоги яких порушено та які встановлюють відповідальність за вчинене правопорушення (з обов`язковим зазначенням статей (їх частин), пунктів, абзаців тощо.

При цьому, Додатком 1 до Інструкції затверджено бланк протоколу про адміністративне правопорушення, який заповнюється державними інспекторами державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель при виявленні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Київській області Круком І.У. було складено протокол у відповідності до вищезазначеного бланку та зазначено усі обов`язкові передбачені Інструкцією відомості.

У силу приписів п. 5 Інструкції, якщо особа не працює, то про це робиться відмітка в протоколі. Водночас, законодавцем не визначено вимоги до форми та змісту такої відмітки. Вищезазначене свідчить, що зазначений в протоколі державним інспектором прочерк напроти графи «місце роботи (навчання)» є належною, в розумінні зазначеного нормативно-правового акту, відміткою про те, що особа не працює.

Крім того, як було встановлено раніше, у протоколі зазначено місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення з посиланням на нормативно-правові акти, вимоги яких порушено.

Таким чином, твердження Апелянта про невідповідність змісту складеного державним інспектором Круком І.У. протоколу встановленим чинним законодавством вимогам є помилковим.

Крім іншого, відповідно до п. 6 розділу II Інструкції у протоколі обов`язково робиться відмітка про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її прав і обов`язків, передбачених статтею 268 КпАП України, а також про повідомлення її про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу їй обов`язково направляється рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення (додаток 2) із зазначенням часу і місця розгляду справи.

Положення п. 8 Інструкції визначають, що протокол підписується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та державним інспектором, який його склав, а за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписаний також і цими особами. Відмова особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу та надання пояснень не припиняє провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Згідно з положеннями статті 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У силу приписів ч. 1 ст. 277-2 КпАП України повістка про розгляд справи вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Положеннями ст. 283 КпАП України передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Таким чином, положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання державним інспектором, в процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.03.2018 року №690/233/17 та від 31.01.2019 року №760/10803/15-а

Аналіз змісту наявної у матеріалах справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 06.11.2018 року свідчить, що від його підписання ОСОБА_1 відмовилася, про що державним інспектором Круком І.У. зроблено відповідний запис.

Як вбачається з матеріалів справи, однак не враховано судом першої інстанції, протокол про адміністративне правопорушення №662-ДК/0087П/07/01/-18 та постанова про адміністративне правопорушення №662-ДК/0089По/08/01/-18 були складені 16.11.2018 року, тобто в один день. Викладене свідчить про недотримання ГУ Держгеокадастру у Київській області вимог щодо повідомлення Позивача про час та місце розгляду справи. При цьому, належні та допустимі докази такого повідомлення відсутні.

Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Київській області не було забезпечено своєчасного та належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері охорони земель, що, на переконання судової колегії, є порушенням правил рівності всіх її учасників та позбавленням Позивача права на подання додаткових документів, пояснень тощо. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова прийнята суб`єктом владних з порушенням встановленої законодавством процедури, у зв`язку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, Європейський суд у справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG» (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі «Yvone van Duyn v. Home Office», принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (п. 128), та «Беєлер проти Італії» (п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведений за відсутності належних і допустимих доказів повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного індивідуального акту як такого, що прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами правового поля з порушенням процедури розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати прийняту державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Білоцерківському, Богуславському, Володарському, Кагарлицькому, Миронівському, Рокитнянському, Сквирському, Ставищенському, Таращанському, Тетіївському, Фастівському районах та місті Білій Церкві Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Дергеокадастру у Київській області Круком Ігором Ульяновичом постанову №662-ДК/0089По/08/01/-18 від 06 листопада 2018 року про накладення адміністративного стягнення.

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено « 17» липня 2019 року.