Справа № 640/20441/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 640/20441/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі - відповідач) (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, будинок 5а, ідентифікаційний код 39393260), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 10 вересня 2018 року № 229621-55 (надалі - податкова вимога) та рішення про опис майна у податкову заставу (надалі - рішення про опис майна у податкову заставу) від 13 вересня 2018 року № 308.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/20441/18 визначено суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Аблова Є.В .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року № 758 адміністративна справа № 640/20441/18 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Аблова Є.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи № 640/20441/18 визначено суддю Клочкову Н.В.

Ухвалою від 30 травня 2019 року адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом протиправно, у зв`язку із тим, що грошове зобов`язання не було узгоджене і не має статусу податкового боргу, з урахуванням похідного характеру рішення про опис майна у податкову заставу, останнє також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача і вважає їх вважає їх такими, що не підлягають обґрунтуванню.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В жовтні 2018 року позивач отримав податкову вимогу, в якій повідомляється, що станом на 09 вересня 2018 року сума податкового боргу платника податків становить 44 622, 40 грн. (назва податку: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, код класифікації доходів бюджету 18010200), а також попереджається, що починаючи з 09 вересня 2018 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, поширюється право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та застосовуються штрафні (фінансові) санкції (штрафи), визначені Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Разом із податковою вимогою, позивач одержав також рішення відповідача рішення про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи, що відповідач не узгодив із позивачем податкове зобов`язання шляхом направлення позивачу податкового повідомлення - рішення з розрахунком податкового зобов`язання відповідно до вимог чинного законодавства України у зв`язку із чим у позивача не могло виникнути податкового зобов`язання, представник позивача адвокат Лисенко С.В. направив на адресу відповідача адвокатський запит в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 28 листопада 2018 р. № 3-11/18.

Враховуючи той факт, що позивач не отримував податкове повідомлення-рішення та з метою звірки даних для нарахування податку адвокат просив відповідача надати наступну інформацію: - чи направлялось позивачу податкове повідомлення - рішення? Якщо направлялось - надати його копію та документи, що підтверджують направлення податкового повідомлення рішення; - з яких об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності позивача здійснювалось нарахування податку?

У своєму відзиві на позов від 22 грудня 2018 року № 13/532 відповідач повідомив, що ним позивачу було надіслане податкове повідомлення - рішення від 10 вересня 2018 року № 229621-55 на адресу: АДРЕСА_2 . Позивач у встановлені законом строки зазначене податкове повідомлення - рішення не сплатив, а інформація щодо оскарження його до відповідача відсутня. У зв`язку із цим та наявністю у позивача податкового боргу відповідачем було сформовано та направлено позивачу податкову вимогу.

В свою чергу, позивач скористався своїм правом, передбаченого процесуальним законодавством і надав суду відповідь на відзив відповідача від 16.01.2019р.

Вважаючи податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу необґрунтованими, протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідач сформував та направив позивачу податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу із якими позивач не погодився, у зв`язку із чим оскаржив їх до суду.

При формуванні податкової вимоги відповідач керувався ст. 59 Податкового кодексу України.

У зв`язку із цим позивач зазначає наступне.

Ч.1 п.59.1. ст.59 ПК України визначено, що у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення - рішення.

Згідно ч.1. п. 59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, податкова вимога надсилається якщо є податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Узгодження грошового зобов`язання здійснюється шляхом надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення - рішення та можливістю оскаржити таке рішення платником податку в адміністративному чи судовому порядку.

Порядок узгодження грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Відповідно до п.п.266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України визначено, що податкове / податкові повідомлення рішення про сплату суми / сум податку, обчисленого згідно з п.п. 266.7.1. п. 266.7. цієї статті та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення (п.п 266.10.1. п.266.10 ст. 266 ПУ України).

У разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове / податкові повідомлення - рішення у строки, встановлені п.п. 266.7.2. п. 266.7. цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності , передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п.п. 266.10.2. п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Згідно п. 9. розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28. грудня 2015 року до податкового повідомлення - рішення додається розрахунок податкового зобов`язання.

Відтак, позивач вважає, що в порушення зазначених вище нормативних актів відповідач не узгоджував з позивачем податкове зобов`язання - не направляв позивачу податкове повідомлення - рішення з розрахунком податкового зобов`язання, тому у позивача не могло виникнути податкового зобов`язання.

Отже, відповідач, направляючи позивачу податкову вимогу, діяв не у спосіб, передбачений КП України.

На думку позивача, сума, що вказана в податковій вимозі не є податковим боргом позивача, оскільки не була узгоджена в установленому ПК України порядком.

Позивач зазначає, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, а податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу.

Оскільки не було узгодженого грошового зобов`язання, передчасне надіслання позивачу відповідачем податкової вимоги є протиправним.

Поряд з цим, відповідно до п.89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п. 89.2. ст. 89 ПК України).

Абзацом 3 п. 89.3. ст. 89 ПК України передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно п.91.1 ст.91 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник ( його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає тому платнику податкового керуючого.

Таким чином, позивач вважає, що умовою винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом протиправно, у зв`язку із тим, що грошове зобов`язання не було узгоджено і не має статусу податкового боргу, з урахуванням похідного характеру рішення про опис майна у податкову заставу, останнє також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що платнику податкові повідомлення - рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Дане ППР було надіслано позивачу на адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідач зазначає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4. ст. 42 ПК України (надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення - рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення - рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення - рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі, коли контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове / податкові повідомлення - рішення про сплату суми/ сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення про таке нарахування.

Позивач у встановлені законом строки податкове повідомлення - рішення не сплатив, а інформація щодо оскарження її відповідачу відсутня.

Відповідно до ст.ст. 42, 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Відтак, відповідач у зв`язку із наявністю податкового боргу сформував та направив позивачу податкову вимогу.

У своєму відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Одночасно, у своїй відповіді на відзив відповідача позивач погоджується, що відповідно до п.п.266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України визначено, що податкове / податкові повідомлення рішення про сплату суми / сум податку, обчисленого згідно з п.п. 266.7.1. п. 266.7. цієї статті та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Одночасно, позивач зазначає, що його податковою адресою (місцем реєстрації) є АДРЕСА_1 .

Саме на цю адресу, згідно п.п.266.7.2. п.266.7 ст. 266 ПК України відповідач був зобов`язаний направити податкові повідомлення - рішення, а відтак, відповідач, направляючи позивачу податків повідомлення - рішення, діяв не у спосіб, передбачений ПК України.

Позивач звертає увагу суду на те, що податкові повідомлення - рішення він не отримував.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЩОДО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПОРУШЕНЬ

З огляду на викладене, податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

НОРМИ ПРАВА

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В розумінні пп. 14.1.39, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України (надалі - ПК України), грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; а сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.

За змістом норм п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно з п. 57.2 ст. 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства (зокрема, в силу п. 266.7 ст. 166, п. 286.5 смт. 286 ПК України контролюючий орган самостійно обчислює для фізичних осіб податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельний податок), та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпункті 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу (тобто, якщо згідно з податковим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору є контролюючий орган), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Водночас п. 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню .

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зі змісту наведених норм Кодексу можна дійти правових висновків, що у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а, від 31.08.2018 у справі № 821/381/17.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також механізми формування та форми податкової вимоги врегулювані Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610.

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначеного Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Крім того, положеннями ст. 129 ПК України врегульовано питання нарахування пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою платником податків сум грошових зобов`язань. Так, згідно з п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається:

- при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

- при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Що стосується питання узгодження грошових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (359,20 грн.) та податок не нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (44 622,40 грн.) визначених позивачу контролюючим органом згідно податкових повідомлень-рішень від 05 квітня 2018 року за №№ 0-0627, 0-1016, то оригінали та/або засвідчені копії таких документів, як і документальних доказів вручення чи направлення цих рішень на адресу позивача в порядку, встановленому п. 42.2 ст. 42 ПК України, відповідач до суду не подав.

Тобто, з пояснень представника відповідача вбачається, що на момент формування та направлення на адресу позивача податкової вимоги, що оскаржується, у відповідача були відсутні жодні документальні докази узгодження грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом платнику згідно повідомлень-рішень від 05 квітня 2018 року за №№ 0-0627, 0-1016.

Наведені обставини, на думку суду, повністю спростовують висновки відповідача про правомірність формування сум податкового боргу по земельному по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи наведені висновки та виходячи зі встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку також про протиправність дій ГУ ДФС у м. Києві щодо формування та направлення на адресу позивача податкової вимоги, оскільки законність утворення податкового боргу відповідачем належними та достатніми документальними доказами не підтверджена. У зв`язку з цим суд вважає правомірними позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Стосовно решти заявлених позивачем вимог, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 88.1 і 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно до пп. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 цього Кодексу право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Отже, виходячи зі змісту вказаних вище норм ПК України право податкової застави виникає виключено з дня виникнення податкового боргу.

Положеннями п. 1 розд. ІІ діючого Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року №586 встановлено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Під час судового розгляду справи сторони не подали до суду документальних доказів фактичного здійснення ГУ ДФС у Київській області опису майна позивача та реєстрації у відповідному Державному реєстрі податкової застави на майно позивача, та про наявність таких суд не повідомили.

Таким чином, з урахуванням того, що станом на день винесення рішення про опис майна у податкову заставу, податковий борг позивача був сформований всупереч норм ПК України, то ГУ ДФС у Київській області приймаючи оспорюване рішення від 23.02.2018 №126 діяло в порушення норм пп. 89.1.1 п. 89.1 ст.89 ПК України і відповідного Порядку застосування податкової застави, а тому таке рішення про опис майна у податкову заставу підлягає визнанню протиправним і, відповідно - скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу та рішення про опис майна у податкову заставу не в межах приписів, встановлених чинним податковим законодавством, а тому вони є протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 704,80 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 10 вересня 2018 року № 229621-55 та рішення про опис майна у податкову заставу від 13 вересня 2018 року № 308.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, будинок 5а, ідентифікаційний код 39393260).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова