Справа № 500/685/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/685/19

09 липня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Канюка Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Оленяка В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теребовлянська міська рада про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Теребовлянська міська рада (далі - третя особа, Теребовлянська міська рада), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 28.09.2018 року №К-5032/0-2127/17-18 щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с.Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2018 року позивач, як учасник бойових дій, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із клопотаннями про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області. Листом від 28.09.2018 року №К-5032/0-2127/17-18 позивачу відмовлено, оскільки бажана до відведення земельна ділянка знаходиться у масиві, який підлягав паюванню між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали колективному сільськогосподарському підприємству "Зоря" (далі - КСП "Зоря") на праві колективної власності (земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Проте, в дійсності земельна ділянка нікому не передана у користування, а тим більше у власність, а відтак позивач вважає таку відмову протиправною, а оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм чинного законодавства України, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області 15.04.2019 року подано до суду відзив на позов (а.с.28-31). Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що співставлення графічних матеріалів, поданих ОСОБА_2 , та, що містяться у проекті землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності колишнього КСП "Зоря", свідчить, що позивач бажає отримати у власність земельну ділянку для ведення селянського господарства саме на місці розташування земельних ділянок, які перебували у колективній власності, підлягали розпаюванню та передачі у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі розпорядження Теребовлянської районної державної адміністрації. Таким чином, позиція Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення землевпорядної документації є законною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві (а.с.3-8) та відповіді на відзив (а.с.96-98). Звернув увагу, що з оскаржуваної відповіді не вбачається обґрунтування відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав не відповідності земельної ділянки, а лише зазначено перебування такої в колективній власності. Вважає, що прийняття судом рішення про зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки, що належить до повноважень саме Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, є єдиним способом захисту порушених прав позивача.

Представник відповідача позов не визнав з мотивів, викладених у відзиві (а.с.28-31) та додаткових поясненнях (а.с.73-74). Наголосив, що бажана для позивача земельна ділянка знаходиться у масиві, який підлягав паюванню між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали КСП "Зоря" на праві колективної власності. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області не є неналежним розпорядником земель за рахунок яких позивач бажає отримати у власність земельну ділянку, що віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування, в даному випадку - Теребовлянської міської ради.

Відзначив, що оскаржене рішення є наказом прийнятим у формі листа.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Теребовлянської міської ради (а.с.86).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.11.2018 року (а.с.10).

Позивач 03.09.2018 року звернувся до Млиновецької сільської ради із клопотанням про Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із клопотаннями про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.10 зворот). До заяви було додано: копію документа, що посвідчує особу (паспорт) та ідентифікаційного номера; копію посвідчення учасника бойових дій; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а саме: викопіювання із планово-картографічних матеріалів (а.с.11).

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих документів, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 28.09.2018 року №К-5032/0-2127/17-18 (а.с.11 зворот) позивачу відмовлено у задоволенні його клопотання з огляду на те, що за наявними матеріалами (проект землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності КСП "Зоря" на території Плебанівської сільської ради) бажана до відведення земемльна ділянка знаходиться у масиві, який підлягав паюванню між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали колективному сільськогосподарському підприємству на праві колективної власності (земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Не погодившись із відмовою суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення, дій чи бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб`єкти.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (ч.3 ст.22 ЗК України).

Згідно із ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

Як передбачено ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Отже, цією нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у її наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому, ч.7 ст.118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України.

Вказана правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 року у справі №509/4156/15-а.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Приписи пп.31 п.4 Положення №15 визначають, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Крім того, за правилами пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333 (далі - Положення №333), головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області належить питання надання дозволу з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поза межами населеного пункту.

Пунктом 8 Положення №333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Разом з цим, згідно з п.84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Серед іншого, п.123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній необгрунтовано направив ОСОБА_2 у формі відповіді.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв необхідного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Таким чином, наданий відповідачем лист від 28.09.2018 року №К-5032/0-2127/0/17-18, в якому Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області надано позивачу інформацію стосовно того, що за наявними матеріалами (проект землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності КСП "Зоря" на території Плебанівської сільської ради) бажана до відведення земельна ділянка знаходиться у масиві, який підлягав паюванню між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали колективному сільськогосподарському підприємству на праві колективної власності (земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №823/1103/16.

Отже, відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв необхідного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, що дає підстави для висновку про не відповідність оскаржуваної відмови, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 28.09.2018 року №К-5032/0-2127/0/17-18, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України і, як наслідок, підлягає скасуванню.

Що стосується підстав відмови та доводів відповідача про відсутності повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою про розроблення проекту землеустрою на відведення у власність якої звернувся позивач, суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1 ст.3 та ч.2, 3 ст.5 ЗК України, який був чинним у 1995 році, закріплювалося, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Згідно ст.30 ЗК України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Тому, у разі якщо вищезазначені земельні ділянки були повернуті до земель державної власності і це землі сільськогосподарського призначення, розпорядження вищевказаними землями належить до компетенції територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Якщо ж земельні ділянки не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження вищевказаними землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного ст.122 ЗК України, а землі залишаються у колективній власності.

Що стосується посилань відповідача на п.21 розд.X Перехідні положення ЗК України, яким установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності, то необхідно вказати, що вказаний закон набрав чинності 01.01.2019 року, тобто після оскаржуваної відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, щодо якої позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відносилась до земель КСП "Зоря" на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 від 05.12.1995 року (а.с.75-77).

В силу приписів п.7 розд.X Перехідні положення ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Крім того, аналіз правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, дає підстави стверджувати, що право власності на землю, набуте до набрання чинності новим ЗК України, включаючи колективну форму власності, яка ним не передбачена, є непорушним і вважається дійсним, доки воно не буде припинено у порядку, визначеному законодавством.

Тобто, державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 від 05.12.1995 року є підтвердженням права колективної власності КСП "Зоря" на земельну ділянку до моменту повернення її до державної чи комунальної власності.

Водночас, як зазначає сам відповідач, у 2011 році Тернопільським філіалом інституту землеустрою Української академії аграрних наук розроблено технічну документацію поділу території земельних ділянок (полів) №1; 5; 10 на земельні частки (паї) громадянам с.Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області, яким проводиться заміна сертифікатів на право власності на землю на державні акти на право приватної власності на землю (а.с.32-33).

До складу вказаної технічної документації входить рішення Плебанівської сільської ради від 25.12.2000 року №73 "Про вихід із земельними пачки СТВЗМП "Зоря" (а.с.34), яким задоволено заяви власників земельних паїв і надано згоду на виділення ім. землі в урочищі "Лози" (поле №5 (1)) та в урочищі "Дубина" (поле №1 (1)). У списку власників земельних паїв в урочищі "Лози" поле №5-10 вказано ОСОБА_3 , навпроти якого проставлено №73 земельної ділянки по проекту (а.с.35).

Рішенням Плебанівської сільської ради від 17.05.2001 року №89 передано безоплатно громадянам у приватну власність земельні частки (паї) №40-45; 70-76; 101-104 загальною площею 41.07 га, з яких ріллі 41,07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.36). В списку громадян, яким передані у власність земельні частки (паї) за рахунок земель КСП "Зоря" зазначено ОСОБА_3 , якій передано у власність земельну частку (пай) № 73 площею 1,50 га ріллі (а.с.37).

Разом з тим, у 2013 році розпорядженням голови Теребовлянської районної державної адміністрації від 10.07.2003 року №367 товариству з обмеженою відповідальністю "Галицькі землі" надано дозвіл на проведення робіт по заміні сертифікатів на право на земельну частку громадянам - членам КСП "Зоря", згідно списку громадян, у якому вказано ОСОБА_3 , без зазначення серії та номеру сертифікату, та ОСОБА_4 (а.с.41-43).

Розпорядженням Теребовлянської районної державної адміністрації від 28.10.2003 року №569 "Про передачу у власність земельних ділянок та виготовлення державних актів на право власності на землю", зокрема п.2 передбачено спадкоємцям померлих громадян, які з різних причин на час затвердження проекту не переоформили право власності на земельну частку (пай) земельні ділянки передати безоплатно після переоформлення права в установленому законом порядку (а.с.44).

В списку померлих громадян, спадкоємці яких отримають земельні частки (паї) у власність після переоформлення права власності в установленому порядку в колишньому КСП "Зоря", зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.45).

Як встановлено судом, і це не заперечується відповідачем, згідно співставлення викопіювання з планово-картографічного матеріалу території місця розташування земельної ділянки, поданої позивачем, (а.с.54) та графічних матеріалів, які містяться у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності колишнього КСП "Зоря" на території Плебанівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.43), позивач бажає отримати у власність земельну ділянку саме на місці земельних ділок, які підлягали розпаюванню та передачі у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, згідно довідки Теребовлянської міської ради від 03.05.2019 року № 09-04/05/139, станом на 03.05.2019 року ОСОБА_3 користується земельною часткою для ведення товарного виробництва (паєм) у розмірі 1,51 га, який отримала при розпаюванні земель КСП "Зоря" (а.с.57), що також підтверджується листами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17.01.2019 року №3/144-19 (а.с.14) та від 24.01.2019 року №6/144-19 (а.с.15 зворот).

Що стосується ОСОБА_4 , то відповідно до довідки Теребовлянської міської ради від 03.05.2019 року № 09-04/05/140 (а.с.55) остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була членом КСП "Зоря" і не мала права на отримання земельної ділянки (паю) під час розпаювання земель. ОСОБА_4 користувалася земельною часткою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паєм) у розмірі 1,74 га, який успадкувала після смерті свого чоловіка, що був членом КСП "Зоря".

Враховуючи обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини суд приходить до переконання, що відповідачем, як спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділеним повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції, з непередбачених законом підстав відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання посилаючись на те, що бажана до відведення земельна ділянка знаходиться у масиві, який підлягав паюванню між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали КСП "Зоря", а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , помилковість включення яких розпорядженням Теребовлянської районної державної адміністрації від 28.10.2003 року №569 підтверджується матеріалами справи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с.Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області, суд зазначає наступне.

Відповідний суб`єкт владних повноважень за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судовим розглядом підтверджено, що позивачем надано невмотивовану відмову щодо заяви позивача від 03.09.2018 року, зокрема здійснено лише визначення минулого користувача спільної земельної діялянки без вказання діючого.

Таким чином при розгляді заяви позивача від 03.09.2018 року, відповідач повинен вказати осіб які мають права на земельну ділянку, прийняти рішення у формі наказу та у випадку відсутності повноважень щодо розпорядження такою земельною ділянкою повідомити до компетенції якого органу відноситься розгляд вищевказаної заяви.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_2 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної відмови.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002, ) від 28.09.2018 року вих. №К-5032/0-2127/17-18 у наданні дозволу ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 03 вересня 2018 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,85 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Плебанівка Теребовлянського району Тернопільської області з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.