Справа № 540/1191/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1191/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, Головне управління, територіальний орган ПФУ), у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, викладені у відмовах відповідача від 02.01.2019 року та від 31.01.2019 року, та визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії - протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.08.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 будучи громадянкою України, яка 08.11.1998 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, 04.08.2017 року та 30.11.2017 року зверталась через свого представника до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (в подальшому реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області; далі - УПФУ) із заявою про призначення пенсії. Однак, листами від 10.08.2017 року, 11.12.2017 року за вихідними номерами 1639/02, 3309/02, УПФУ повідомило представника позивача про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з ненаданням оригіналів документів, що підтверджують її стаж, вік і заробітну плату, неособистим зверненням та ненаданням паспорту громадянина України, що є порушенням Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій. За результатами судового оскарження наведених відмов, судом 17.07.2018 року винесено рішення, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.08.2017 року, з урахуванням висновків суду. У рішенні суд дійшов висновку про те, що позивачем не порушено порядку звернення до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії, в той час як відповідачем фактично не було розглянуто відповідної заяви, що пояснюється відсутністю рішення про відмову призначення пенсії, натомість позивачу були направлені листи з відмовою. 17.08.2018 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про добровільне виконання рішення суду. 14.01.2019 року представником позивача отримано рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 02.01.2019 року № 16/02-04, яке мотивоване неподанням при зверненні із заявою про призначення пенсії нотаріально засвідчених копій необхідних документів, відсутністю документів на підтвердження неотримання пенсії від пенсійних органів Російської Федерації, ненаданням паспорту громадянина України, ненаданням оригіналів документів, що підтверджують її стаж, вік і заробітну плату. 22.01.2019 року позивачем було надіслано безпосередньо до територіального органу ПФУ нотаріально засвідчені копії документів, що необхідні для призначення пенсії. 31.01.2019 року відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії, з тих підстав, що документ, який посвідчує особу позивача не відповідає Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, заявником не надано оригіналів документів, необхідних для призначення пенсії. Позивач вважає наведені дії необґрунтованими, такими, що безпідставно порушують його право на пенсійне забезпечення.

03.07.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов з додатками, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що 04.08.2017 року та 30.11.2017 року позивач через свого представника на підставі довіреності звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. При першому зверненні до заяви додано: копії довіреності, трудової книжки, диплому про навчання, посвідчення особи, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії. При другому зверненні до ГУ ПФУ надано: лист Генічеського ОУПФУ Херсонської області від 10.08.2017 року № 1639/02, оригінали довіреності, посвідчення особи, трудової книжки, ідентифікаційного номера. Листом від 10.08.2017 року за № 1639/02, листом від 11.12.2017 року за № 3309/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (правонаступник - ГУ ПФУ у Херсонській області) відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, яке полягало у наступному: не надано документ, що посвідчує особу, передбачений п. 2.9 Порядку № 22-1; заявник має звернутися до пенсійного органу з оригіналами документів, необхідних для призначення пенсії; рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні та за умови особистого звернення заявника. Наведені відмови були оскаржені позивачем у судовому порядку, за результатами якого 17.07.2018 року Херсонським окружним адміністративним судом ухвалено рішення по справі № 821/1064/18, яким відповідача зобов`язано розглянути заяву позивача від 04.08.2017 року, з прийняттям за результатами її розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду. 17.08.2018 року представником позивача було надіслано до відповідача вимогу про добровільне виконання наведеного судового рішення. Листом від 02.01.2019 року №16/02-04, відповідачем повідомлено представнику про те, що територіальним органом ПФУ виконано вимогу рішення суду та розглянуто його заяву про призначення пенсії, у зв`язку із чим, прийнято рішення про відмову у її задоволенні від 09.11.2018 року № 25. Згідно доводів відповідача, за результатом розгляду заяви встановлено, що заява про призначення пенсії подана із порушенням вимог Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, а саме: документ, що посвідчує особу позивача не відповідає Порядку, затвердженому ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1; надані копії документів, необхідних для призначення пенсії, не завірені належним чином; не надано документів на підтвердження того, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополя; документи для призначення пенсії надаються до органів ПФУ в оригіналах. 22.01.2019 року представник позивача повторно звернуся до відповідача із заявою про призначення пенсії, до якої додав нотаріально посвідчені копії: довіреності, посвідчення особи, ІПН, трудової книжки, апостильованої особистої заяви про призначення пенсії. Листом від 31.01.2019 року відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав ненадання паспорту громадянина України. Отже, відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є такими, що відповідають нормам пенсійного законодавства.

08.07.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Проте, згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, тому суд розглядатиме дану справу із врахуванням доводів сторін, які зазначені у позові та відзиві.

Відповідно до статті 263 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов наступних висновків.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянкою України, що постійно проживає на території держави Ізраїль (паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

08.11.1998 року позивач виїхала до Ізраїлю та прийнята на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль. До виїзду за кордон позивач проживала у м. Євпаторія Автономної Республіки Крим. На момент звернення до суду, пенсія позивачу не призначалась, що не заперечується відповідачем.

04.08.2017 року позивач через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою подано особисту декларацію у відповідності до пп. 6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1.

До заяви представник додав: копії довіреності, трудової книжки, диплому про навчання, посвідчення особи, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії.

30.11.2017 року позивач через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, серед іншого, додано оригінали таких документів: листа Генічеського ОУПФУ Херсонської області від 10.08.2017 року № 1639/02, довіреності представника, посвідчення особи позивача, трудової книжки, ідентифікаційного номера.

Листами від 10.08.2017р. №1639/02, від 11.12.2017 року № 3309/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (правонаступник - ГУ ПФУ у Херсонській області) відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, яке полягало у наступному: не надано документа, що посвідчує особу (зокрема паспорта громадянина України); при зверненні до пенсійного органу не надано оригіналів документів, необхідних для призначення пенсії; рішення про призначення пенсії може бути прийнято за умови особистого звернення заявника.

Наведені відмови були оскаржені позивачем у судовому порядку, за результатами якого 17.07.2018 року Херсонським окружним адміністративним судом ухвалено рішення по справі №821/1064/18, яким відповідача зобов`язано розглянути заяву позивача від 04.08.2017 року, з прийняттям за результатами її розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

Рішення набрало законної сили 21.09.2018 року.

17.08.2018 року представником позивача було надіслано до відповідача вимогу про добровільне виконання наведеного судового рішення.

Листом 02.01.2019 року № 16/02-04 позивачу повідомлено про те, що рішення суду виконано, тим самим розглянуто його заяву про призначення пенсії від 04.08.2017 року та прийнято рішення про відмову у задоволенні наведеної заяви від 09.11.2018 року № 25, за результатами розгляду територіальний орган ПФУ дійшов висновку, що позивачем порушено порядок звернення до органу ПФУ із відповідною заявою, а саме не дотримано вимог, встановлених приписами Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1. Наявність порушень пояснюється встановленням наступних обставин: документ, що посвідчує особу позивача не відповідає наведеному Порядку (не надано паспорту громадянина України); надані копії документів, необхідних для призначення пенсії, не завірені належним чином; не надано документів уповноваженого органу Російської Федерації на підтвердження того, що позивачу не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополя; копії документів, необхідних для призначення пенсії надаються в оригіналі.

22.01.2019 року позивач через свого представника в черговий раз звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії. До заяви додано нотаріально засвідчені копії: довіреності, посвідчення особи, ІПН, трудової книжки, апостильованої особистої заяви про призначення пенсії.

31.01.2019 року відповідачем направлено лист представнику заявника, яким останньому повідомлено про відмову у призначенні пенсії позивачу з підстави ненадання документа, що засвідчує особу (паспорта громадянина України).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Так, згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунку) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії, в тому числі: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документи про стаж, відомості про заробітну плату, документи про місце проживання (реєстрації) особи, документи, що засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до п.2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії Генічеський відділ обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області виходив з того, що позивачем не дотримано вимог п. п. 2.22, 2.9 Порядку № 22-1, зокрема, не пред`явлено паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. При цьому, відповідач не визнав таким документом надане представниками позивача посвідчення особи, зазначив, що до органу ПФУ має подаватись паспорт громадянина України.

Суд зауважує на тому, що при зверненні до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії від 30.11.2017 року представником позивача був наданий оригінал посвідчення ОСОБА_1 , яке містить інформацію про особу позивача, місце ї проживання та вік, як то передбачено вимогами п. 2.9 Порядку № 22-1. При зверненні представника ОСОБА_1 із відповідною заявою від 22.01.2019 року, наведена копія посвідчення (нотаріально засвідчена) також надавалась до територіального органу ПФУ.

Відтак, суд вважає помилковим твердження відповідача, про те що наданий до органу ПФУ не відповідає вимогам, встановленим п. 2.9 Порядку № 22-1.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії, відповідачем зазначено зокрема, що представниками позивача надано не належно завірені копії документів, тоді як відповідні документи мали бути подані в оригіналах.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Як вбачається з матеріалів справи при первинному зверненні 04.08.2017 року із заявою про призначення пенсії представником позивача дійсно подано копії документів, а саме: копії довіреності, трудової книжки, диплому, посвідчення, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії. В той же час, при зверненні із заявою від 30.11.2017 року представником позивача було надано в оригіналах: лист генічеського ОУПФУ в Херсонській області від 10.08.2017 року №1639/02, довіреність, посвідчення особи, трудову книжку та ідентифікаційний номер.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що такі документи було надано не в оригіналах, а у вигляді копій з нотаріально посвідчених документів, так як ці посилання не підтверджені жодним доказом та спростовуються безпосередньо змістом заяви від 30.11.2017 року, яка прийнята Генічеським ОУПФУ Херсонської області із додатками датою звернення, що підтверджується відбитком штампу наведеного органу ПФУ.

Також однією з підстав для відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії вказано відсутність документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополі. Надаючи оцінку наведеному твердженню, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення наявності чи відсутності в позивача права на призначення пенсії, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до уповноваженого органу Російської Федерації, суду не надано.

При цьому, суд враховує, що згідно матеріалів справи, позивач при первинному зверненні до Генічеського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії подавала особисту декларацію у відповідності до пп. 6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку, затвердженому ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, згідно п. 4 якої, зазначила, що пенсія їй не призначалася, пенсійних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, в тому числі на території АРК, позивач не отримувала.

Відтак, суд вважає, що наведені твердження відповідача не можуть слугувати безумовною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу, разом з тим відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження призначення позивачу пенсії уповноваженими органами РФ.

Посилання відповідача на неособисте звернення позивача із заявами про призначення пенсії, як на підставу для відмови у їх задоволенні, спростовуються положеннями ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, згідно яких заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто заявником або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Суд зазначає, що оригінал такої довіреності надавався до Генічеського УПФУ представником позивача разом зі заявою про призначення пенсії від 30.11.2017 року (нотаріально засвідчена копія надавалась при зверненні від 22.01.2019 року).

Отже, заявник наділений правом вибору щодо особистого звернення до органу, що призначає пенсію, або через свого представника, а тому пенсійний орган не мав права відмовляти позивачу у призначенні пенсійних виплат з підстав неособистого звернення.

Також, пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

В порушення вказаної норми ГУ ПФУ в Херсонській області не надало позивачу часу для надання документів, які, на думку пенсійного органу, оформлені не належним чином, а надіслало позивачу листи про відмову в призначенні пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не порушено порядку звернення до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, встановленого Порядком, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано.

З огляду на вказане, суд вважає протиправними рішення відповідача від 09.11.2018 року № 25 та відмови у призначенні позивачу пенсії, оформлені листами від 02.01.2019 року № 16/02-04, від 31.01.2019 року № 403/02-04, прийняті з підстав порушення позивачем при відповідному зверненні Порядку № 22-1.

В той же час, суд вважає, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймались до розгляду по суті заяви позивача про призначення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останньої права на її призначення та виплату. Тобто фактичного розгляду заяв позивача про призначення пенсії по суті не було.

Разом з тим, оскільки відповідачем не перевірено подані заяви про призначення пенсії по суті, у тому числі із дослідженням віку позивача, стажу, у тому числі страхового, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання органу пенсійного фонду призначити і нарахувати у встановленому порядку пенсії, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

При цьому, адміністративний суд не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів, зокрема, щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити пенсію позивачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у справі, вийти за межі заявлених позовних вимог та скасувати рішення відповідача від 09.11.2018 року № 25 (щодо заяв позивача від 30.11.2017 року, від 22.01.2019 року рішень про призначення/відмову у призначенні пенсії не приймалось) та зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути подані представником ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії по суті, а саме вирішити питання щодо наявності/відсутності у позивача права на призначення їй пенсії, з прийняттям за результатами такого розгляду відповідного рішення.

При цьому, слід зауважити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, не буде вважатися належним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приймає рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 91949 від 07.06.2019 року. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку щодо стягнення судового збору з відповідача в розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) від 09 листопада 2018 року № 25 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , Ізраїль ).

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , Ізраїль), яка викладена у листах відповідача від 02 січня 2019 року № 16/02-04, від 31 січня 2019 року за № 403/02-04.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) розглянути по суті заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , Ізраїль) від 04 серпня 2017 року, від 30 листопада 2017 року, від 31 січня 2019 року про призначення пенсії, з перевіркою наявності у ОСОБА_1 права на її призначення та виплату, з прийняттям за результатами розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні, двадцять копійок), шляхом безспірного списання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200