Справа № 501/897/19
Суддя: Пушкарський Д. В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 17.07.2019
Справа № 501/897/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

представника відповідача - Білобородової Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови в адміністративній справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 15 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил №1625/50000/18. В обґрунтування позовних вимог посилається на відсутність складу адміністративного правопорушення в його діях, безпідставне недопущення його до участі в розгляді справи та порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. Позов просить задовольнити (а.с.58).

В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.60-66).

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Постановою Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 15 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил №1625/50000/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 510824,19 грн. (а.с.12-14).

Зі змісту вказаної постанови слідує, що ОСОБА_1 визнано винним в тому, що працюючи на українському підприємстві ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді інженера сектору безпеки дорожнього руху БДД, здійснював заїзд на автомобілі марки BMW 320 реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Польща, № кузова НОМЕР_2 , 2000 року виготовлення, а саме: 10.01.2017 (з 14:29 по 15:43 год.); 24.01.2017 (з 10:30 до 12:22 год.); 27.01.2017 (з 18:09 по 18:18 год.), тобто використовував даний автомобіль, стосовно якого надані пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях ніж ті, у зв`язку з якими були надані такі пільги. Вказаний автомобіль був ввезений на митну територію України 30 липня 2016 року 0 10:05 год. через м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС громадянином Польщі OPALA MICHALINA в митному режимі «тимчасове ввезення». Про причетність ОСОБА_1 до ввезення вказаного автомобіля на митну територію України в постанові не зазначається. Вказані обставини були виявлені відповідачем 16 лютого 2018 року. Справа розглянута без присутності особи, що притягується до відповідальності.

Оцінюючи правомірність притягнення позивача до відповідальності, суд виходить з наступного.

Згідно п.39 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, платник податків це особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов`язок зі сплати митних платежів.

Згідно ст.30.1. Податкового кодексу податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Відповідно до ст.103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Статтями 277, 278 Митного кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування митом є товари, що ввозяться, на митну територію України в обсягах, які підлягають митним платежам відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового Кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобов`язань зі сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органові доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно ст.292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Кодексу, Податкового кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно ч.1 ст.293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант або особа, уповноважена на здійснення митних платежів декларантом.

У відповідності до п.3 ч.3 ст.293 Митного кодексу України у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, обов`язок зі сплати митних платежів покладено на особу, відповідальну за дотримання митного режиму.

Згідно ч.ч.1,4,5 ст.380 Митного кодексу України тимчасово ввезені громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортні засоби особистого користування можуть використовуватись на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їх особистих потреб. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу ,або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а саме: заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2018 року у справі №607/1869/17, у постанові від 13.12.2018 року у справі №759/360/17 зазначив, що склад передбаченого ст.485 Митного кодексу України правопорушення передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів.

Отже, передбачене ст.485 Митного кодексу правопорушення може бути вчинено умисно особою, що відповідальна за дотримання умов митного режиму та з метою ухилення від сплати митних платежів.

Оскаржувана постанова не містить вказівки на те, що ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на здійснення митних платежів чи зміну митного режиму ввезеного транспортного засобу, та не зазначається про умисне вчинення позивачем дій, направлених на уникнення від сплати митних платежів, як і не містить в собі посилання на обставини, які би свідчили про умисний характер дій, направлених на ухилення від здійснення митних платежів.

Натомість, диспозиція оскаржуваної постанови зводиться до того, що ОСОБА_1 використовував автомобіль, здійснюючи заїзд на ньому на територію підприємства 10.01.2017, 24.01.2017 та 27.01.2017, стосовно якого надані пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях ніж ті, у зв`язку з якими були надані такі пільги.

Однак відповідальність за такі дії на даний час передбачена ч.8 ст.121 КУпАП, що є чинною з 24.05.2019 року, згідно якої керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Вказаною нормою підтверджується висновок про те, що саме по собі керування транспортним засобом особою, яка не ввозила його на митну територію України, не свідчить про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, а є окремим складом адміністративного правопорушення.

Отже дії, які за змістом оскаржуваної постанови вчинив ОСОБА_1 , не містять в собі ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.485 Митного кодексу України.

Крім того, згідно ст.494 Митного кодексу протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. В разі відмови особи від отримання примірника протоколу або ж в разі відсутності особи при складені протоколу - до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою.

За вимогами ст.526 Митного кодексу, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Розглядаючи справу №813/3415/18 у постанові від 12.06.2019 року Верховний Суд висловив правову позицію, в якій зазначив про наступне: «Суд звертає увагу на те, що штраф у розмірі 223380 грн., який було застосовано до позивача, є суттєвим. Така санкція співмірна з покаранням за злочин… Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Положення п.6 Порядку №509 покладає цей обов`язок на уповноважену особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про інформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право не дієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи…З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови».

Згідно ч.2 ст.77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів надання позивачеві копії протоколу про адміністративне правопорушення, про належне сповіщення його про дату, час та місце розгляду адміністративної справи чи про його недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в адміністративному провадженні. Оскільки відповідачем не спростовані твердження позивача про те, що він не був обізнаний про наявність адміністративної справи щодо нього, не отримував копії протоколу про адміністративне правопорушення, не сповіщався про дату, час та місце розгляду адміністративної справи відповідачем, то суд повинен та сприймає такі твердження як достовірні та виходить з того, що позивач був безпідставно недопущений до участі в розгляді його справи й іншим чином обмежений у реалізації своїх прав учасника провадження.

Суд також погоджується з доводами позивача про те, що за змістом оскаржуваної постанови його дії не є триваючим порушенням, оскільки постановою визначені часові рамки їх здійснення: використовував вказаний автомобіль 10.01.2017, 24.01.2017, 27.01.2017.

Згідно частини 1 ст.467 Митного кодексу якщо справи про порушення митних правил відповідно ст.522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення. Оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності датована 15 серпня 2018 року, то вона прийнята поза межами 6-місячного строку з дня завершення вчинення правопорушення.

Згідно ст.531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.529 Митного кодексу України скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений судом.

Згідно ст.289 КУАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ст.121 КАСУ суд за заявою учасника справи суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Встановивши, що про оскаржувану постанову від 15.08.2018 року позивачу стало відомо лише 19.03.2019 року, а з позовом до суду він звернувся 25.03.2019 року, суд вважає, що строк на подання адміністративного позову пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню.

Згідно п.1 ст.20 КАСУ місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст.242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 15 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил №1625/50000/18.

Визнати протиправною та скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 15 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил №1625/50000/18 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 липня 2019 року.

Суддя