Справа № 640/7516/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року № 640/7516/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Солом"янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірною бездіяльність та зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач та/або ПАТ «НАСК «Оранта») з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач та/або Солом`янський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) та просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо відновлення втраченого виконавчого провадження та прийняття рішення про зняття арешту з грошових коштів у сумі 2517,58 грн., що знаходяться на рахунку ПАТ «НАСК» «Оранта» № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023;

- зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження та після відновлення втраченого провадження зняти арешт з коштів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в розмірі - 2517,58 грн., з належного ПАТ «НАСК» «Оранта» рахунку № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що державним виконавцем не було знято арешти на грошові кошти накладені в процесі проведення виконавчих дій і ці обставини стали підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про відновлення виконавчого провадження та зняття арешту з коштів в задоволенні якої, на думку ПАТ «НАСК» «Оранта», було безпідставно відмовлено.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2019 року отримано 21.05.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вказані обставини, справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.07.2011 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції у місті Києві Нечипоренком Я.І. при примусовому виконанні виконавчих листів №2-1896, 2-189, 2-324 про стягнення з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 залишок боргу 2166,55 грн., держмита 334,32 грн., виконавчого збору 16,71 грн. на підставі статей 5, 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника у сумі 2517,58 грн.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подано до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву про відновлення втраченого виконавчого провадження у зв`язку із втратою виконавчого провадження або його матеріалів вих. №08-03-11/2663 від 26.03.2019 року (вх. №11664/15-9-26 від 27.03.2019 року), у якій позивач просив винести постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження з метою припинення заходів примусового виконання рішень.

Листом від 17.04.2019 року вих. №22540 відповідач повідомив заявника про наступне, що згідно перевірки АСВП (спец розділ) та АРМ «Виконавець» на виконання у відділі ДВС не перебувають виконавчі провадження щодо виконання виконавчих листів 2-1896, 2-189, 2-324 про стягнення з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 залишок боргу 2166,55 грн., держмита 334,32 грн., виконавчого збору 16,71 грн.

Також, Солом`янський районний ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві вказав, що виконавчі провадження знищено по закінченню 3-річного терміну зберігання виконавчих проваджень, відповідно до положень Законів України «Про державну службу» та «Про виконавче провадження», пункту 9 Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, з метою здійснення належного обліку завершених виконавчих проваджень, строк зберігання яких закінчився та зазначив про відсутність правових підстав для винесення постанови про зняття арештів.

Крім того, відповідачем рекомендовано позивачу звернутися до суду.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, у редакції чинній на час звернення позивача із заявою про відновлення втраченого виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Статтею 41 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Разом з цим, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція №512/5).

Так, згідно пункту 1 розділу XV Інструкції №512/5 за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду; виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 затверджено Порядок роботи з документами в органах державної служби (далі - Порядок №2274/5 у редакції чинній на час закінчення виконавчого провадження).

Відповідно до пункту 9.9. Порядку №2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Аналізуючи наведене в сукупності суд приходить до висновку, що підставами для відновлення втраченого виконавчого провадження є визнання судом незаконною чи скасованою в установленому законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа; втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду; виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника у сумі 2517,58 грн., є знищеним.

Тобто, вказане виконавче провадження не є втраченим, а є знищеним у встановленому порядку.

Крім цього, виконавче провадження не є таким щодо якого постановлено Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду.

Доказів зворотного матеріали адміністративної справи не містять.

Таким чином, твердження позивача про бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій в частині відновлення втраченого виконавчого провадження є безпідставними, оскільки відповідне виконавче провадження не підлягає відновленню в розрізі приписів Закону №1404-VIII та Інструкції 512/5.

Як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, як і відсутні підстави для зобов`язання відповідача відновити втрачене виконавче провадження.

Що ж стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про зняття арешту з грошових коштів у сумі 2517,58 грн., що знаходяться на рахунку ПАТ «НАСК» «Оранта» № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023 та зобов`язання Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт з коштів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в розмірі - 2517,58 грн., з належного ПАТ «НАСК» «Оранта» рахунку № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023 суд зверне увагу на наступне.

Так, як вже було вказано судом вище, матеріли виконавчого провадження в рамках якого винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника знищено на підставі пункту 9.9 Порядку №2274/5.

З вказаного слідує, що виконавче провадження є завершеним, оскільки факт його завершення за наслідком спливу, зокрема трирічного строку, є підставою для його знищення.

Разом з цим, станом на момент прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника (26.07.2001 рік) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХIV, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (далі - Закон №606-ХIV, чинний на момент накладення арешту).

Вимогами статті 3 Закону №606-ХIV передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню, серед іншого, рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах; постанови судів у частині майнових стягнень у справах про адміністративні правопорушення; рішення, ухвали, постанови арбітражних судів.

Згідно частини 1 статті 38 Закону №606-ХIV у разі закриття виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закриттям виконавчого провадження.

Аналіз наведеного дає суду підстави стверджувати, що державний виконавець у редакції Закону №606-ХIV у випадку закінчення виконавчого провадження зобов`язаний припинити чинність арешту майна боржника, скасувати інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводити інші дії, необхідні у зв`язку з закриттям виконавчого провадження.

Водночас, згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII (в редакції станом на момент вирішення даної справи) виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 56 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону №1404-VIII передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зважаючи на те, що матеріли виконавчого провадження є знищеними, у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, які передбачені статтею 59 Закону №1404-VIII, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про зняття арешту з грошових коштів у сумі 2517,58 грн., що знаходяться на рахунку ПАТ «НАСК» «Оранта» № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023 та зобов`язання Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт з коштів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в розмірі - 2517,58 грн., з належного ПАТ «НАСК» «Оранта» рахунку № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023 є безпідставними.

Разом з цим, суд проаналізувавши матеріли адміністративної справи вважає, що фактично позивачем не коректно сформовано позовні вимоги.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на те, що матеріли виконавчого провадження знищені, з огляду на сплив тривалого часового проміжку з моменту прийняття постанови про арешт коштів боржника, відсутність відкритих виконавчих провадження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, з метою недопущення формалізму та ефективного захисту порушеного права ПАТ «НАСК «Оранта» щодо користування власним майном, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити адміністративний позов частково шляхом зняття арешту з грошових коштів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у сумі 2517,58 грн., що знаходяться на рахунку Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково шляхом виходу судом за межі позовних вимог, які в свою чергу, задоволенню не підлягають, суд вважає відсутніми підстави для присудження на користь позивача судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 73, 77-78, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Вийти за межі позовних вимог.

2. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, б. 7-д, ) до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, б. 76а, ) задовольнити частково.

3. Зняти арешт з грошових коштів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, б. 7-д, ) у сумі 2517,58 грн., що знаходяться на рахунку Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» № НОМЕР_1 в установі банку ОПЕРУ УСБ м. Києва, МФО 300023.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева