Справа № 540/1360/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
УХВАЛА

16 липня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/1360/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, Головне управління) , у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 003961304 від 10.01.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 47 168 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення (далі - ППР) Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2019 року № на суму 128016,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами з доходів платника податків у вигляді заробітної плати;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, або подання не за тією формою звітності від 10.01.2019 року на суму 1360,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № від 10.01.2019 року на суму 10668,00 грн. за платежем "військовий збір";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № від 10.01.2019 року на суму 510,00 грн., за платежем "податок на доходи фіз. осіб, що сплачують податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п".

Ухвалою від 09.07.2019 року по справі відкрито спрощене провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні).

15.07.2019 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що до прийняття рішення по справі відповідач залишає за собою право звернення до органів виконавчої служби для забезпечення примусового виконання оскаржуваних рішень контролюючого органу. Позивач стверджує, що на нього продовжується нарахування штрафних санкцій, пені, що підтверджується письмовою податковою вимогою та рішенням про опис його майна у податкову заставу, прийнятих ГУ ДФС 05.06.2019 року за № 3090-17. Вказує на те, що стягнення з ФОП суми зобов`язання за спірними рішеннями в розмірі 134 347,05 грн. у примусовому порядку може призвести до негативних наслідків у вигляді стягнення не лише штрафних санкцій, а й витрат виконавчого провадження, накладення арешту на активи та рахунки боржника за виконавчим провадженням, що у свою чергу призведе до блокування господарської діяльності позивача. За тим позивач просить суд зупинити дію оскаржуваних рішень контролюючого органу до набрання законної сили рішенням, що буде ухвалено по справі № 540/1360/19.

Згідно ч.1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 150 КАС України позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

У заяві позивач просить зупинити дію спірних рішень Головного управління, якими позивачу збільшено податкове зобов`язання на суму 134 347,05 грн., та зазначає, що у разі звернення відповідача до органів ДВС для примусового стягнення наведеної суми, невжиття заходів забезпечення позову призведе до безпідставного стягнення з боржника також і виконавчого збору, арешту його рахунків, активів та блокування його господарської діяльності. Крім того ФОП вказує на те, що позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права.

Суд зауважує, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відтак, суд вважає помилковими посилання позивача на те, що спірні рішення можуть бути звернуті до примусового виконання до моменту набрання законної сили рішенням, яке буде прийнято за результами розгляду даної справи.

Разом з тим, вказані твердження позивача є передчасними, оскільки процедурі примусового стягнення штрафних санкцій з ФОП, в тому числі за рахунок його майна, передує звернення відповідача з відповідною заявою до органів виконавчої служби, про відкриття виконавчого провадження, пошук майна боржника.

Наразі, позивачем не зазначено про наявність щодо нього відкритого виконавчого провадження, доказів відповідного факту суду також не надано. Таким чином й зазначені позивачем негативні наслідки у вигляді стягнення виконавчого збору, арешту рахунків, активів та накладення стягнення на майно ФОП, що може призвести до блокування його господарської діяльності, є лише необґрунтованими припущеннями. В той же час судове рішення, яким є і ухвала про вжиття заходів забезпечення позову, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, у заявленому клопотанні не вказано, чому саме невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду буде не можливий.

Дане твердження також належним чином не обґрунтоване.

Відповідно до абзацу другого пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача у справі, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже позивачем не доведено існування реальної можливості завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також суд зазначає, що без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, задоволення вимог, викладених у заяві про забезпечення позову, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд не вбачає наявності підстав для забезпечення позову, викладених у ст. 150 КАС України, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150-157, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Гомельчук С.В.