Справа № 1640/3098/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р.Справа № 1640/3098/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Корнаєвої А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року (суддя Головко А.Б.; м. Полтава; повний текст рішення складено 13.11.2018) по справі № 1640/3098/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції у Полтавській області

про стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Полтавській області (далі відповідач, про стягнення невиплачених коштів у сумі 51911,76 грн та середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум під час звільнення, що належать ОСОБА_1 , починаючи з 16.08.2018 по день постановляння рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 13.08.2018 №111-о ОСОБА_1 звільнено з посади з 15 серпня 2018 року за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні позивачу нараховано 51911,76 грн., однак виплати всіх належних сум відповідачем проведено не було. Позивач зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 51911,76 грн. (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот одинадцять гривень сімдесят шість копійок).

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.08.2018 по 08.11.2018 у сумі 45076 грн. (сорок п`ять тисяч сімдесят шість гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, взяв за основу довідки, в яких міститься інформація про заробітну плату позивача за серпень 2018 року, видану, нібито, Держекоінспекцією від 31.08.2018 № 2461/01-14/03-03. Проте, судом не надана належна оцінка достовірності та належності даної довідки та не досліджено всебічно обставини справи. Апелянт наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження заявленої до стягнення суми невиплаченої заробітної плати. Внаслідок ліквідації органу на підставі наказу, у осіб, що підписали довідки на підставі яких відбулося стягнення коштів, не було законних підстав для цього, печатка органу Держекоінспекції була визнана недійсною. Довідка про заборгованість про заробітну плату не відповідає формі, розмір заборгованості вказаний в довідці, не відповідає дійсності та встановленому розміру грошового забезпечення позивача. Деякі показники надбавка за інтенсивність та матеріальна допомога не могла входити до складу плати, через їх скасування.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у Державній екологічній інспекції у Полтавській області на посаді головного спеціаліста відділу екологічного контролю водних ресурсів та атмосферного повітря - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області /т. 1 а.с. 48/.

Наказом начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 13.08.2018 № 111-о ОСОБА_1 звільнено з посади з 15 серпня 2018 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, ст. 86 Закону України "Про державну службу" /т. 1 а.с. 6/.

За змістом довідки від 31.08.2018 № 2461/01-14/03-03 заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2018 р. становить 51911,76 грн. /т. 1 а.с. 8/.

З огляду на те, що відповідач не виплатив позивачу при звільненні заробітну плату за серпень 2018 року у сумі 51911,76 грн. на підставі вищезазначеної довідки, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обов`язку відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 при звільнені нарахованої заробітної плати за серпень у розмірі 51911,76 грн. та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про державну службу", держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці").

21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" № 102. Пунктом першим зазначеної постанови утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Державної екологічної інспекції - Державну екологічну інспекції Центрального округу (Полтавська та Черкаська області). Пунктом другим цієї ж постанови як юридичну особу публічного права ліквідовано територіальний орган Державної екологічної інспекції - Державну екологічну інспекцію у Полтавській області.

Відповідно до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, постанови Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 року "Про затвердження порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" та Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19.04.2017 року, Державною екологічною інспекцією України винесено наказ № 146 від 31.07.2018 року "Про ліквідацію Державної екологічної інспекції у Полтавській області". (а.с. 80)

Пунктами першим та другим вказаного наказу ліквідовано як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію у Полтавській області. Утворено ліквідаційну комісію Державної екологічної інспекції у Полтавській області та призначено головою ліквідаційної комісії першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Полтавської області - першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області Гажієнко Г.І.

06 серпня 2018 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань рішення Державної екологічної інспекції України про припинення діяльності Державної екологічної інспекції у Полтавській області, як юридичної особи публічного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 та ст. 111 Цивільного кодексу України з дати внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про ліквідацію юридичної особи до комісії з припинення юридичної особи (ліквідаційної комісії) переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Таким чином, з 06.08.2018 року до голови ліквідаційної комісії перейшли повноваження щодо управління справами Держекоінспекції, в тому числі щодо представництва інтересів, підпису документів, в тому числі фінансових, наказів, довідок, доручень та інших.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 10 жовтня 2018 року № 202 внесено зміни до наказу Держекоінспекції від 31.07.2018 № 146 та призначено головою ліквідаційної комісії першого заступника Державної екологічної інспекції у Полтавській області першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області Кардаша Володимира Володимировича. ( т. 2 а.с. 18)

Наказом голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Полтавській області Кардаша В.В. № 12-о від 27.11.2018 року «Про скасування наказів» скасовано з 01.08.2018 року зокрема: п. 1 та п.п. 3.1 п. 3 Наказу № 23-о від 30.07.2018 року та наказ № 25-о від 02.08.2018 року. Вищевказаним наказом також передбачено, що всі нарахування та виплати належить здійснювати відповідно до цього наказу (т. 2 а.с. 33).

Доказів скасування або оскарження наказу голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Полтавській області Кардаша В.В. № 12-о від 27.11.2018 року «Про скасування наказів» суду не надано.

Таким чином, до голови ліквідаційної комісії перейшли повноваження щодо управління справами Держекоінспекції, в тому числі щодо представництва інтересів, підпису документів, в тому числі фінансових, наказів, довідок, доручень та інших.

Колегія суддів погоджує доводи апелянта, що з огляду на наведені обставини, довідка про заробітну плату позивача за серпень 2018 року від 31.08.2018 № 2461/01-14/03-03, підписана ОСОБА_3 повинна бути оцінені критично, як неналежний доказ та не братися до уваги при прийнятті рішення. Підписання документа не уповноваженою на те особою, не надає для такого документа певної юридичної сили та належного статусу.

ОСОБА_3 відповідно до норм ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України не є керівником Держекоінспекції, а отже і не мав права підпису жодних документів в тому числі і довідок про нарахування заробітної плати. Вказані довідки підписано також ОСОБА_4 , як в.о. головного бухгалтера, проте ОСОБА_4 не є працівником сектору бухгалтерського обліку та фінансів. Відповідно до наказу про призначення ОСОБА_4 від 26.03.2015 № 29-о, вона, на час видачі довідок, обіймала посаду заступника начальника відділу екологічного контролю водних ресурсів та атмосферного повітря Держеконіспекції та не мала відповідної кваліфікаційної освіти, як того вимагає посадова інструкція завідувача сектору бухгалтерського обліку та фінансів головного бухгалтера та Типове положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затверджене постановою Кабінетів Міністрів України від 26.01.2011 N 59.

Крім того, дані докази не можуть вважатися належними та допустимими ще й тому, що скріплені гербовою печаткою, яка була втрачена, а головою ліквідаційної комісії ОСОБА_5 виданий наказ про визнання її недійсною та введення нової печатки, про що було здійснено опублікування у засобах масової інформації.

Таким чином, враховуючи наявність у голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Полтавській області Кардаша В.В. повноважень на управління справами юридичної особи та положення чинного наказу № 12-о від 27.11.2018 року «Про скасування наказів», колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь заробітну плату у сумі 51911,76 грн. на підставі вищезазначеної довідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за вказаний період на підставі довідки від 31.08.2018 № 2461/01-14/03-03.

Відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх сум під час звільнення, що належать ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна довідка про доходи ОСОБА_1 в підтвердження факту нарахування позивачу заробітної плати за серпень 2018 року в сумі 3840,44 грн. (т. 2 а.с. 34).

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що заробітна плата позивача за серпень за відпрацьовані дні склала: посадовий оклад - 2400,00 грн., надбавку за ранг 150,00 грн., надбавку за вислугу років (за стаж державної служби) - 360,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 16135,51 грн., лікарняні ФСС у сумі 930,44 грн., загальний розмір 19975,95 грн.

Вказані суми, після відрахування податків, були виплачені позивачу 14.12.2018 року та 21.12.2018 року, що підтверджується банківською випискою (т. 2 а.с. 87).

Таким чином, повний розрахунок при звільненні проведено з позивачем 21.12.2018 року.

В силу вимог ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наявного у матеріалах справи розрахунку відповідача встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахований згідно даних за червень 2018 року липень 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», становить 23723,28 грн. ((6897,00 грн + 39420,00 грн) / (20 день + 31 день)/2), а середньоденна заробітна плата 1129,69 грн. (6897,00 +39420,00)/(19 НОМЕР_1 ).

Оскільки позивача звільнено 15.08.2018, а повний фактичний розрахунок при звільнені проведено 21.12.2018, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 89 днів.

Відповідно, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку становить 101671,20 грн. (1129,69х89).

Отже, у зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 1640/3098/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2018 по 23.12.2018 у сумі 101 671 (сто одна тисяча шістсот сімдесят одна) грн. 20 коп. з відрахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 12.07.2019 року