Справа № 640/10758/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 липня 2019 року м. Київ № 640/10758/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., ознайомившись з позовною заявою

за позовом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до Кабінету Міністрів України
про визнання протиправними та нечинними положення розпорядження,
В С Т А Н О В И В:

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до суду з позовом про визнання протиправними та нечинними окремі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2017 року № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року", а саме:

"Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":

укласти до 14 жовтня 2017 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінацїї;

забезпечити протягом опалювального сезону 2017/18 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;

прискорити укладення договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач оскаржує розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2017 року, проте до суду з даним позовом звернувся 13 червня 2019 року.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення позивача відносно того, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2017 року № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року" є нормативно-правовим актом, виходячи з наступного.

Під правовим (юридичним) актом зазвичай розуміють офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на врегулювання суспільних відносин. Нормативно-правовий акт - це офіційний письмовий документ, який приймається уповноваженим органом держави та встановлює, змінює, припиняє чи конкретизує певну норму права. Такі акти перебувають між собою в ієрархічній підпорядкованості, що й визначає юридичну силу документа.

Критерії розмежування правових актів можна диференціювати за такими ознаками.

Нормативні акти:

поширюються не на конкретні життєві ситуації, а на заздалегідь не визначену кількість тотожних за своїми ознаками випадків;

адресуються колу осіб, не окреслених персонально;

реалізуються за допомогою правових засобів багаторазової дії;

зазвичай не мають чітких часових меж.

Індивідуально-правові акти:

видаються правозастосовними органами;

не містять норм права;

не є джерелом права; юридично обов`язкові тільки для зазначених осіб;

видаються у формі указів, постанов, наказів, розпоряджень щодо згаданих у них осіб або конкретних обставин;

спрямовуються на врегулювання конкретних видів соціальної поведінки;

поширюються лише на персонально визначених осіб;

не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів;

мають переважно короткостроковий характер, припиняються після реалізації відповідних індивідуальних правових приписів.

Оскільки чинне законодавство не містить чітких критеріїв розмежування правових актів за ознаками їх нормативності, видається доцільним для такого розмежування використовувати не тільки існуючу юридичну доктрину, а й рішення Конституційного Суду, які за всіма ознаками є правовими актами. Зокрема, у п.4 мотивувальної частини рішення КС від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів місцевого самоврядування) зазначено: «Конституційний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в рішенні КС від 27.12.2001 №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради щодо Компартії України. У цьому рішенні зазначено, що «ознаками нормативності правових актів є невизначеність дії в часі та неодноразовість їх застосування» (абз.1 п.6 мотивувальної частини).

За правовою позицією єдиного органу конституційної юрисдикції, «нормативне регулювання є формою впорядкування суспільних відносин і має здійснюватися його суб`єктами у визначених законом межах» (абз.2 п.7 мотивувальної частини рішення від 3.02.2009 №4-рп/2009).

У п.5 мотивувальної частини рішення КС від 22.04.2008 №9-рп/2008 щодо відповідності Конституції низки указів Президента стосовно діяльності Ради національної безпеки Суд зазначив, що оскаржені укази глави держави «є правовими актами ненормативного характеру (індивідуальної дії)… Ці укази стосувалися окремих фізичних осіб, були розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після їх реалізації вичерпали свою дію». Такий висновок грунтується на правовій позиції єдиного органу конституційної юрисдикції щодо ненормативності правових актів, викладеній в абз.4 п.1 мотивувальної частини рішення від 23.06.97 №2-зп/97 (справа про акти органів Верховної Ради), яка полягає в тому, що «за своєю природою, ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Одночасно, як вбачається з оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2017 року № 720-р, вказане розпорядження не містять норм права, а встановлює конкретні приписи Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", операторам газорозподільних мереж, Міністерству фінансів, обласним та Київській міській держадміністраціям з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2017/18 року.

Отже, проведений аналіз дає підстави стверджувати, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2017 року № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року" є ненормативним правовим актом.

Відповідно до частин першої, другої статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви у строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

Керуючись ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1.Залишити позовну заяву Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" без руху .

2.Встановити позивачу строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

3.Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч.4 ст. 169 КАСУ.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 та п. 5 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя М.А. Бояринцева