Справа № 540/2112/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2112/18

Головуючий в 1 інстанції: Дмитрієва О.О.

Час і місце ухвалення: 20.12.2018 року, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Шепель О.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провизнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, викладене у відмові №565/02-04 від 04.04.2018 року; визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення пенсії позивачці та зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року, шляхом призначення пенсії відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії, викладене у відмові №565/02-04 від 04.04.2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.04.2018 року шляхом призначення пенсії відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 234,94 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в поданій апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги посилалось на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з`ясуванням судом обставин справи.

Відповідач посилався на те, що позивачкою при зверненні до Управління Пенсійного фонду України не надано паспорт громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання), а наявність реєстрації місця проживання в даному випадку в рамках звернення згідно постанови КМУ «Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» від 02.07.2014 року № 234 наявність даних про реєстрацію на території АРК передбачено Порядком № 22-1 є обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив вимоги позивачки про поновлення виплати пенсії в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з огляду на те, що судом першої інстанції не розглядалось питання наявного у позивачки трудового стажу, а тому такий висновок суду є передчасним.

Крім вказаного апелянт зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачки в даному випадку не приймалось, а приймалось саме рішення про відмову у поновленні пенсії.

З посиланням на недопустимість втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, відповідач посилається на те, що прийняття рішення про поновлення пенсії відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного Фонду.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року та прийняття нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржує рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія.

Позивачка зазначає, що вона не знала про існування рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року. Позивач вважає, що тільки після винесення рішення про відмову у поновленні пенсії від 04.04.2018 року між нею та відповідачем виник публічно-правовий спір з приводу рішень, дій чи бездіяльності відповідача для оскарження якого і був поданий цей позов, а тому, на її думку, саме з цього моменту у неї виникло право на оскарження дій відповідача, і саме з цього моменту почав спливати шестимісячний строк, встановлений ст. 122 КАС України, в межах якого подається цей позов.

Також, апелянт посилається на те, що згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності вини органу пенсійного фонду поновлення виплати пенсії за минулий час відбувається без обмеження будь-яким строком.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що судом першої інстанції неправомірно обмежено строки поновлення пенсії.

Зважаючи на зазначене, апелянт просить змінити рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в частині строку, з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 , та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року шляхом призначення пенсії відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_1 є громадянкою України.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, вона посилалась на те, що до 1994 року отримувала пенсію за вікому м. Севастополі АРК Крим.

Також, позивачка посилалась на те, що 1994 року ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання за межі України - до Ізраїлю, у зв`язку з чим нарахування та виплатаїй пенсії були припинені.

В даний час, позивач є громадянином України, проживає за межами України та перебуває на консульськомуобліку в ПосольствіУкраїни в державі Ізраїль.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем, до виїзду за кордон позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

21 лютого 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 за нотаріально засвідченою довіреністю звернулась до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. Згідно вказаної заяви, уповноважений представник ОСОБА_1 , з`явившись особисто до територіального підрозділу Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області з усіма необхідними оригіналами документів, що надавались для огляду та засвідчення копій, подав оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально про поновлення і виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, виплата якої була припинена внаслідок виїзду на постійне проживання за кордон.

Вказана заява була зареєстрована Генічеським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області 21.02.2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Рішенням № 5 від 21.02.2018 року позивачу було відмовлено у поновленні пенсії, у зв`язку з тим, що таке рішення повинно прийматись органом Пенсійного фонду за місцем проживання (реєстрації) заявника за умови особистого звернення пенсіонера або його уповноваженого представника, разом із наданням необхідних документів.

Листом № 565/02-04 від 04.04.2018 року Генічеський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомив позивача про те, що оскільки вона не надала до Генічеського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонської області оригінал паспорту громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання) місця проживання (в даному випадку в рамках звернення згідно постанови від 02.07.2014 року № 234 наявність даних про реєстрацію на території АР Крим передбачено Порядком) є обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії, гр. ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком відповідно до Закону.

Не погоджуючись з відмовою у поновленні пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявні законні підстави для поновлення позивачеві пенсії за віком, шляхом її призначення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV та «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Згідно ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В свою чергу, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49, другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. по справі № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В Рішенні № 25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Таким чином, колегія суддів вважає, що безумовно особи, які є громадянами України мають право на поновлення та виплату призначеної їмпенсії, у разі незаконного припинення такої виплати, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Зцього часу у позивачавиникло право на відновленнявиплатипенсії як особі, яка виїхала на постійнемісцепроживання за кордон та з цього часу відповідач зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Таким чином, наведені позивачем доводи щодо необізнаності про виникнення підстав для поновлення пенсії в якості обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Поновлення права на виплатупенсіїздійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на зазначене, до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст. 122 КАС України.

В свою чергу, згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.5 цього Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Згідно чинної на момент звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 р. за № 804/25581) органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя визначено:

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - щодо пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України та Скадовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області - щодо осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів.

З огляду на зазначене, заяву про поновлення виплати пенсії було подано представником ОСОБА_1 саме до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області,

В подальшому, згідно внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 09.07.2018 року № 14-1 змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-4, органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Крім того, зазначеним пунктом визначено перелік документів, який пенсіонер може подати до наявних документів при поновленні виплати пенсії.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що подання в такому випадку додаткових документів являється виключно правом пенсіонера, а не його обов`язком.

Орган Пенсійного фонду розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2) (пункт 4.1.).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, вказаними нормами права передбачено, що після отримання відповідної заяви від позивача про поновлення виплати пенсії відповідач - територіальний орган управління Пенсійного фонду України повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення, у разі необхідності у відповідності з вимогами пункту 4-2 Порядку № 22-1 вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у поновленні виплати раніше призначеної пенсії став факт ненадання ОСОБА_1 оригіналу паспорта громадянина України або іншого документу, з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання). Відповідачем зазначено, що наявність реєстрації місця проживання в даному випадку в рамках звернення згідно постанови від 02.07.2014 року № 234, є обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії.

Крім того, у наданій відповідачем 04.04.2018 року відповіді зазначено про те, що згідно Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, однак, до звернення не додано документального підтвердження факту недієздатності особи ОСОБА_1 або інших документальних підтверджень підстав законного представництва ОСОБА_3 інтересів ОСОБА_1 .

Також зазначено, що з документів, які надіслані поштовим відправленням (а не надані особисто) до заяви надано копії документів, в тому числі, паспорт для виїзду за кордон, не засвідчено нотаріально.

Стосовно зазначеного колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З матеріалів справи встановлено, що 21.02.2018 року представник позивача звертався до управління Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області з письмовим зверненням щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 . У письмовому зверненні зазначено, що уповноважений представник позивача, який діє на підставі належним чином оформленої довіреності, з`явившись особисто до територіального органу - Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області з усіма необхідними для поновлення пенсії оригіналами документів, що подаються для огляду та засвідчення копій, подає оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірено нотаріально, про поновлення пенсії за віком, виплата якої була припинена внаслідок виїзду на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена заява була зареєстрована Генічеським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Херсонської області 21.02.2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Рішенням № 5 від 21.02.2018 року позивачу було відмовлено у поновленні пенсії, у зв`язку з тим, що таке рішення повинно прийматись органом Пенсійного фонду за місцем проживання (реєстрації) заявника за умови особистого звернення пенсіонера або його уповноваженого представника, разом із наданням необхідних документів.

У листі-відповіді від 04.04.2018 року Головне управління ПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача про те, що відповідно до п. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що посвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до належного органу Пенсійного фонду, який наділений компетенцією розглядати вказане питання. Крім того, позивачем були надані необхідні документи, які визначенні Порядком подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» (що підтверджено листом від 21.02.2018 р., у якому зазначено, що оригінали надаються для огляду), окрім документа, який підтверджує місце реєстрації в Україні.

В ході розгляду справи відповідачем не спростовано факт звернення позивача до Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області з наданням оригіналів документів, необхідних для поновлення пенсії.

З приводу необхідності пред`явлення позивачем або її представником паспорта або іншого документу для підтвердження реєстрації на території України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Крім того, згідно Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність відмови відповідача у реалізації конституційного права позивача на пенсійне забезпечення з підстав ненадання документу, що підтверджує фактичне проживання, оскільки до заяви про поновлення пенсії за віком, представником позивача була надана копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 № 5 від 21.02.2018 року.

Вирішуючи вимогу про зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії, шляхом її призначення, колегія суддів зазначає, що зазначені поняття є різними за своєю суттю, оскільки поновлення здійснюється відносно раніше призначених пенсій, однак виплата яких була припинена. Крім того, позивач із заявою про призначення пенсії до відповідача не звертався.

В свою чергу, в ході розгляду справи судом з`ясовувалось питання призначення раніше пенсії позивачки. Надані позивачем докази не можуть достеменно свідчити про підтвердження факту призначення позивачці пенсії до 1994 року. При цьому, на момент розгляду даної справи відповідачем вживаються заходи щодо з`ясування місцезнаходження пенсійної справи позивачки.

Колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймалась до розгляду заява позивача про поновлення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останньої права на її поновлення та виплату.

При цьому, адміністративний суд, не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у справі, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути подані представником позивача заяви про поновлення пенсій з прийняттям за їх результатами відповідного рішення.

При цьому, слід зауважити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, не буде вважатися належним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 28.09.2018 року. При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1057,21 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 29.01.2019 року.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень) підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 881грн.

Оскільки під час розгляду справи суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи та не правильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на підставі п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області № 5 від 21.02.2018 року про відмову ОСОБА_1 у поновленні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області повторно розглянути питання поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі заяви від 21.02.2018 року та прийняти рішення за результатами її розгляду, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня) .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.07.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук