Справа № 338/573/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6538/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Старунський Д.М.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року (головуючий суддя: Рибка Л.Я., місце ухвалення селище Богородчани) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області Гоголя М.М. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 17.05.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 273324, винесену 10 травня 2019 року поліцейським СРПП Богородчанського ВП Гоголем М.М., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Обґрунтовує позов тим, що 10 травня 2019 року, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ», рухався по вул. Шевченка в селищі Богородчани Івано-Франківської області. Подавши сигнал проблисковими маячками, його автомобіль зупинили працівники поліції, останні зазначили, що причиною зупинки стала отримана ними шляхом перевірки у відповідній базі даних інформація про відсутність страхівки на його транспортний засіб. Також вказує, що інспектором при винесенні постанови серії ДПО18 № 273324 від 10 травня 2019 року було порушено ряд нормативних актів, які регламентують розгляд справ про адміністративне правопорушення. Зокрема, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, не зазначено жодних відомостей про фіксування події на нагрудну камеру поліцейського, не вказано, яким чином поліцейський ОСОБА_2 дійшов висновку, що він (позивач) керував транспортним засобом без поліса цивільного страхування.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що вказане рішення, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвали нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, під час керуванням транспортним засобом на території України, позивач обов`язково повинен мати або поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або ж сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка». Оскільки, позивач не надав вказаний документ інспектору для перевірки, відповідач правомірно і в межах своєї компетенції склав на позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ДПО18 № 273324 винесеної поліцейським СРПП Богородчанського ВП Гоголем М.М. серії ДПО18 № 273324, ОСОБА_1 , 10.05.2019 о 6 год. 40 хв. по вул. Шевченка в селищі Богородчани Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , без поліса цивільно страхової відповідальності, чим порушив п. 2.1. «ґ» ПДР, у зв`язку з чим та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки будь-яких доказів, на підставі яких поліцейський СРПП Богородчанського ВП Гоголь М.М. дійшов висновку про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення в судове засідання відповідачами не надані.

З цими висновками суду першої інстанції, не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. п. «ґ» п. 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону № 3353-ХІІ).

Відповідно до п. 21.3. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 53 Закону № 1961-ІV).

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники органів Національної поліції мають право здійснювати перевірку наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а водій наземного транспортного засобу, зобов`язаний при керуванні цим транспортним засобом мати при собі чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем при розгляді справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не додано доказів, які б підтверджували, що на момент винесення оскаржуваної постанови у позивача був наявний чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім цього, не надано доказів, що позивач є особою яка, відповідно до законодавства, звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП України, винесена на підставі та в межах повноважень наданих поліцейського сектору реагування патрульної поліції Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області Гоголю М.М., за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому є законною.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2019 року у справі № 338/573/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський