Справа № 440/476/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Сич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 р. Справа № 440/476/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року, повний текст складено 02.04.2019 року, по справі № 440/476/19

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №701 від 20.11.2018 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно поданої заяви від 31.10.2018 року та довідки про заробітну плату виданої Лубенською міською комунальною стоматологічною поліклінікою за №11 від 16.07.2018 як незаконне;

- зобов`язати Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки №11 від 16.07.2018 року із заробітної плати 1253,94 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.07.1986 по 31.07.1986, виданої Лубенською міською комунальною стоматологічною поліклінікою, починаючи з 31.10.2018 року з урахуванням сплаченого.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, зокрема, що довідка № 11 від 16.07.2018 року з перерахованою йому заробітною платою є законною.

Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі -відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

27.06.2019 року на адресу суду ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участю позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Слід вказати, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Axen v. Germany, заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року Varela Assalino contre le Portugal, заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстав для апеляційного розгляду справи у судовому засіданні суд не вбачає.

Отже, враховуючи, що дану справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість її розгляду в порядку письмового провадження.

Крім того, колегія суддів зауважує, що із матеріалів апеляційної скарги та клопотання апелянта не встановлено обставин, які б потребували розгляду справи у відкритому судовому засіданні із викликом сторін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням, архівною довідкою (а.с. 5, 14).

ОСОБА_1 знаходився на учбових зборах з 03.05.1986 року по 06.08.1986 року, крім того, йому належить до виплати за місцем постійної роботи 100% тарифної ставки (посадового окладу) за період з 05.05.1986 року по 06.08.1986 року, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №47640 (а.с. 13).

Розпорядженням УПФ у м. Лубни №138966 від 16.01.2006 року позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.01.2006 року (а.с. 30).

Розпоряджанням УПФ у м. Лубни №138966 від 10.08.2006 року позивачу перераховано пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків з 01.06.2006 року на підставі довідки Лубенської міської комунальної стоматологічної поліклініки від 08.08.2006 року про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с. 32-34).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.09.2018 року по справі №539/2307/18, яке набрало законної сили 24.10.2018 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_1 архівної довідки №179/1/5070 від 27.04.2018 року (а.с. 63-64).

Згідно вищезазначеної довідки за архівними документами військової частини НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 (так в документах) прибув для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 31 травня 1986 року (наказ від 01 червня 1986 року №59), вибув 03 серпня 1986 року (наказ від 03 серпня 1986 року №57). Вибуття ОСОБА_1 дано на підставі книги алфавітного обліку військовослужбовців призваних із запасу, оскільки в наказах командира вищезазначеної частини за серпень 1986 року інформація про вибуття ОСОБА_1 не відображена. Дні виїздів в зони: зона 3: червень - 23 (двадцять три) дні; зона 2: липень - 15 (п`ятнадцять) днів; зона (номер зони не вказаний) - 16 (шістнадцять) днів. Виїзди дані на підставі зведених наказів командира в/ч НОМЕР_2 по бойовій підготовці (дати виїздів, а також населені пункти не відображені). В наказах командира в/ч НОМЕР_2 по стройовій частині поіменні списки відсутні, відображені виїзди кількісним складом. Інформація про тривалість робочого дня відсутня, кратність оплати не відображена. Отримав дозу опромінення: 2 (два), 800 рентген. Місце дислокації частини за вказаний період: м. Лубни, з 08 червня 1986 року - с. Окопи, з 02 вересня 1986 року - м. Лубни. Підстава: ф. 623, оп. 23497, с. 1,2, оп. 23477, с. 8, оп. 55154, с. 1 (а.с. 14).

Лубенською міською комунальною стоматологічною поліклінікою видано позивачу довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №11 від 16.07.2018 року, згідно якої його заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії, склала 0,01254 грн. Сума заробітної плати з розшифруванням: липень 1986 року - 0,01254. У довідці зазначено, що вона видана на підставі особових рахунків за 1986 рік, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16).

31.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Лубенського ОУПФУ Полтавської області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною надбавки (а.с. 23).

15.11.2018 року ГУПФ України проведено позапланову перевірку достовірності довідки Лубенської міської комунальної стоматологічної поліклініки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої ОСОБА_1 від 16.07.2018 року №11 за період з 01.07.1986 р. по 31.07.1986 р., за результатами якої складено акт №1944 (а.с. 28).

В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 в 1986 році працював на посаді лікаря стоматолога посадовий оклад становив 130,00 крб., це є підставою розрахунку погодинної тарифної ставки. Згідно особового рахунку за 1986 р. йому нараховано заробітну плату за 25 робочих днів березня в сумі - 130,00 крб., 26 днів квітня - 130,00 крб., за 27 днів липня - 130,00 крб.

20.11.2018 року відповідачем прийнято рішення № 701, яким відмовлено позивачу в проведенні перерахунку пенсії згідно заяви від 31.10.2018 року та довідки про заробітну плату від 16.07.2018 року №11, виданої Лубенською міською комунальною стоматологічною поліклінікою з урахуванням заробітку за липень 1986 року, оскільки даний розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 17).

Згідно вищезазначеного рішення, в довідку включено заробітну плату за роботу в зоні відчуження лише за один календарний місяць липень 1986 року, в той час як виконання робіт здійснювалось протягом двох календарних місяців (червень-липень). Також безпідставно проведено розрахунок заробітку з урахуванням тарифної ставки, доведеної до 100 відсотків та одночасне застосування кратності оплати по зонах небезпеки, безпідставно застосовано середній показник кратності, безпідставно враховано одноразову премію в сумі 400 крб., що не підтверджено первинними документами про її нарахування та виплату заявнику і не підтверджено актом перевірки від 15.11.2018 №1944.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 20.11.2018 року № 701 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Порядок № 1210) цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Підпунктом 3 пункту 3 Порядку № 1210 обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1210 обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Позивач вважає, що він як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на призначення пенсії, виходячи із заробітної плати, що мала бути ним одержана за роботу в зоні відчуження з урахуванням нормативних документів, з яких нещодавно було знято гриф "таємно".

Колегія суддів зазначає, що після аварії на Чорнобильській АЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: розпорядження РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанова Ради Міністрів СРСР від 7 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 5 червня 1986 року № 655-195; постанова Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та ін.

У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з пп. 3 п. 1 постанови Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 вирішили виділяти у розпорядження Міністерства енергетики та електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, організацій та установ (незалежно від їх відомчої належності), які безпосередньо приймають участь в роботах, вказаних у пункті 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС кошти в розмірі 1 мільйон рублів в місяць по повного завершення цих робіт. Розмір премії, що виплачується одному працівнику за рахунок вказаних коштів, не повинен перевищувати 400 рублів в місяць (понад встановлені мінімальні розміри премій). Держплану СРСР та Міністерству фінансів СРСР доручено передбачити необхідні кошти на ці цілі.

Відповідно до п. 1 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43 визначено встановлені законодавством граничні розміри премій розраховувати виходячи з вказаних підвищених тарифних ставок (окремих розцінок) і посадових окладів.

Згідно з п. 1 Порядку №1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 18.12.2018 року по справі № 539/1715/18, від 02.04.2019 року по справі № 539/3833/15-а.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Лубенської міської комунальної стоматологічної поліклініки про заробітну плату для обчислення пенсії №11 від 16.07.2018 року, заробітна плата ОСОБА_1 , яка враховується при обчисленні пенсії, склала 0,01254 грн. Сума заробітної плати з розшифруванням: липень 1986 року - 0,01254. У довідці зазначено, що вона видана на підставі особових рахунків за 1986 рік, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснень, доданих до зазначеної вище довідки, розрахунок оплати праці в зоні відчуження за липень 1986 року здійснювався з урахуванням тарифної ставки в розмірі 130 крб.; нарахування премії здійснено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.1986 року №523 - умовна одноразова премія (400,00 крб.) додається до заробітку для призначення пенсії (а.с. 26).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, такого нормативно-правового акту як постанова Кабінету Міністрів України від 30.05.1986 року №523 не існує. Разом з тим, судова колегія зазначає про наявність постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 року №523.

Крім того, згідно особового рахунку №17 за 1986 рік ОСОБА_1 відсутні відомості про нарахування та виплату йому за липень 1986 року премії у розмірі 400,00 крб. (а.с. 36); проведеною пенсійним органом позаплановою перевіркою від 15.11.2018 року достовірності довідки Лубенської міської комунальної стоматологічної поліклініки про заробітну плату для обчислення пенсії, від 16.07.2018 року №11 також не встановлено нарахування та виплати премії 400,00 крб. (а.с. 28); інших доказів нарахування та виплати премії у зазначеному розмірі ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити стосовно проведення розрахунку заробітку з урахуванням тарифної ставки, доведеної до 100 відсотків та одночасне застосування кратності оплати по зонах небезпеки.

Абзацом першим пункту першого постанови ЦК КПРС № 524-156 від 7 травня 1986 року та постанови Ради Міністрів України № 168-5 від 8 травня 1986 року установлено надати право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за підвищеними до 100 % тарифними ставками (відрядними розцінками) та посадовими окладами.

Однак, відповідно до розпорядження СМ УСССР № 199-рс від 27 квітня 1988 року абзац перший пункту першого постанови ЦК КПРС № 524-156 від 07 травня 1986 року втратив силу.

В той же час, розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року були встановлені зони небезпеки, де оплата праці робітників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кіометрової зони ЧАЕС, розподілена на III, II, I зону небезпеки, проводиться відповідно в 5-, 4- 3- кратному розмірі тарифних ставок.

Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської Ради професійних спілок «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» від 10 червня 1986 року № 207-7 установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в третій, другій, першій зони небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-,2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленого за основним місцем роботи.

Крім того, підвищена в кратних розмірах оплата праці не утворювала нових тарифних ставок (посадових окладів), це була доплата за особливі умови праці (роз`яснення Держкомпраці СРСР, Міністерства енергетики і електрифікації СРСР і ЦК профспілки робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26 травня 1986 року, Тимчасовий порядок оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які приймали участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.02.2018 року по справі № 343/1252/15-ц.

Отже, після прийняття розпорядження Радою Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964-рс робота працівників оплачувалася в кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених до 100% тарифів.

Працівникам і службовцям, відрядженим у зону ЧАЕС та призваним на військові збори, за якими зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна зарплата, відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови №207-7, працю оплачували у ІІІ, ІІ та І зонах небезпеки у 4-, 3-, та 2-кратному розмірі, виходячи із тарифної ставки за основним місцем роботи, тобто на одну кратність менше, оскільки за основним місцем роботи за ними зберігається середня зарплата. А тому загальний показник кратності не може перевищувати 5-кратний розмір у найвищій ІІІ зоні небезпеки.

Як вже було вище зазначено, згідно архівної довідки №179/1/5070 від 27.04.2018 року за архівними документами військової частини НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 (так в документах) прибув для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 31 травня 1986 року (наказ від 01 червня 1986 року №59), вибув 03 серпня 1986 року (наказ від 03 серпня 1986 року №57). Вибуття ОСОБА_1 дано на підставі книги алфавітного обліку військовослужбовців призваних із запасу, оскільки в наказах командира вищезазначеної частини за серпень 1986 року інформація про вибуття ОСОБА_1 не відображена. Дні виїздів в зони: зона 3: червень - 23 (двадцять три) дні; зона 2: липень - 15 (п`ятнадцять) днів; зона (номер зони не вказаний) - 16 (шістнадцять) днів. Виїзди дані на підставі зведених наказів командира в/ч НОМЕР_2 по бойовій підготовці (дати виїздів, а також населені пункти не відображені). В наказах командира в/ч НОМЕР_2 по стройовій частині поіменні списки відсутні, відображені виїзди кількісним складом. Інформація про тривалість робочого дня відсутня, кратність оплати не відображена. Отримав дозу опромінення: 2 (два), 800 рентген. Місце дислокації частини за вказаний період: м. Лубни, з 08 червня 1986 року - с. Окопи, з 02 вересня 1986 року - м. Лубни. Підстава: ф. 623, оп. 23497, с. 1,2, оп. 23477, с. 8, оп. 55154, с. 1 (а.с. 14).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Лубенською міською комунальною стоматологічною поліклінікою необґрунтовано застосовано у ІІ зоні небезпеки 4-кратний показник кратності + збережений середній заробіток + збережена тарифна ставка, підвищена на 100%, що перевищує сумарну кратність, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.

Також слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що в роз`ясненнях до архівної довідки, в яких наведено порядок здійснення розрахунку оплати праці в зоні відчуження за липень 1986 року, при здійсненні розрахунку застосовано середній показник кратності (а.с. 26).

При цьому, середня кратність застосовується при оплаті тих днів, протягом яких виконувалася робота в різних зонах небезпеки і визначається шляхом ділення годино-кратності по зонах небезпеки на тривалість роботи в зоні відчуження.

В той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції, архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/5070 від 27.04.2018 року містить інформацію щодо кількості днів та кратності оплати праці, відповідно до якої і повинна обчислюватися заробітна плата за роботу в зоні відчуження.

Враховуючи встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність рішення відповідача №701 від 20.11.2018 року та відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необгрнутованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 440/476/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов