Справа № 500/2878/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року№ 857/5201/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2019 року у справі №500/2878/18 (суддя Дерех Н.В., рішення ухвалене о 13/07 год, м.Тернопіль, повний текст складено 8 квітня 2019 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - Управління) в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13.12.2018 №№ ТР1648/331/АВ/ЗП-ФС (далі - Постанова-1), ТР1648/331/АВ/ТД-ФС (далі - Постанова-2).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скаргиз посиланням на окремі обставини справи вказує на неповноту дослідження судом доказів про те, що особи з якими укладені цивільно-правові угоди мають можливість самостійно організовувати режим роботи й відпочинку, послідовність проведення робіт та надання послуг та не перебувають у підпорядкування директора ТОВ. Також вказує на необґрунтованість та помилковість доводів відповідача стосовно того, що працівникам за цивільно-правовими угодами нараховувалась та виплачувалась заробітна плата на рівні із працівниками ТОВ, що працюють за трудовими договорами. Зазначає, що позивач не порушував вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) чи будь-яких інших нормативно-правових актів у сфері праці, оскільки особи, які зазначені інспектором в акті інспекційного відвідування в трудових відносинах з апелянтом не перебували, а виконували роботу на умовах цивільно-правового договору.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час інспекційного відвідування позивача та розгляду справи про накладення штрафів за порушення законодавства про працю відповідачем встановлено та підтверджено факт використання ТОВ найманої праці без належного оформлення трудових відносин, а також порушення норм трудового законодавства щодо своєчасної виплати працівникам заробітної плати. Такі висновки суду першої інстанції є не зовсім вірними, з таких міркувань. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 22.11.2018 по 29.10.2019 посадовими особами Управління проведено інспекційне відвідування ТОВ на предмет додержання останнім законодавства про працю. Вказаний захід державного контролю проведений на підставі наказу Управління «Про проведення інспекційних відвідувань ТОВ» від 21.11.2018 №750 (далі - Наказ №750) підставою для видання якого слугувало звернення ОСОБА_1 від 29.10.2018 (далі - Звернення; а.с.45). Так, за змістом цього Звернення ОСОБА_1 є колишнім працівником ТОВ, яка 21.03.2018 звільнена з роботи за угодою сторін. ОСОБА_1 з посиланням на положення частини першої статті 116 КЗпП вказала, що в день звільнення з роботи з нею не проведено повного розрахунку, а саме не виплачено компенсацію за невикористанні 44 дні щорічної відпустки. На підставі цього просила здійснити перевірку ТОВ щодо невиплати їй компенсації (а.с.44). За результатами здійснення заходу державного контролю складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.11.2018 №ТР1648/331/АВ у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, а саме: частини третьої статті 24 КЗпП, постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413, частини першої та другоїстатті 115 КЗпП та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 116 КЗпП. При перевірці зроблено висновок, що директор ТОВ ОСОБА_2 16.10.2018 уклав цивільно-правові договори із громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які фактично є безстроковими трудовими договорами (пункт 1 частини першої статті 23 КзпП), оскільки укладені без визначення терміну дії. Також виявлено, що заробітна плата у ТОВ виплачується нерегулярно, без виплати авансу та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, зокрема 9, 13 і 21 листопада 2018 року проведено виплату заробітної плати за вересень 2018 року, а 23 листопада - за жовтень 2018 року, заробітна плата за першу половину листопада 2018 року (аванс) не виплачено. Перевіркою, також встановлено, що згідно розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2018 року звільненій з роботи ОСОБА_6 належало до виплати 948,96 грн, а згідно видаткового касового ордера від 10.10.2018 №10101 їй було виплачено 812,72 грн компенсації за невикористану відпустку. На підставі виявлених Актом порушень відповідачем видано припис про усунення виявлених порушень від 29.11.2018 №ТР1648/331/АВ/П, яким зобов`язано директора ТОВ усунути такі порушення (а.с.17-18). За результатами розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю Управлінням винесено Постанову-1, якою на позивача на підставі абзацу 3 частини другої статті 265 КЗпП накладено штраф у розмірі 11169 грн та Постанову-2, якою на ТОВ відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП накладено штраф у розмірі 335070 грн (а.с.14-16). Вважаючи вказані Постанову-1 та Постанову-2 протиправними та такими, що підлягають скасуванню позивач звернувся до суду із цим позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №877-V). Статтею першою Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбаченихзаконом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Згідно з частиною п`ятою вказаної вище статті Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону. Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, в першу чергу, повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно, звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону №877-V, та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, звертатись до інших норм Закону №877-V. Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону №877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподіл. Водночас, КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а саме частиною першою статті 259, визначено те, що державний нагляд таконтроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному КМУ. Відтак, спеціальною нормою КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється центральним орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному КМУ. Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 №96 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На виконання частини першої статті 259 КЗпП, КМУ 26.04.2017 прийнято постанову №295, якою затверджено «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок №295). Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Пунктом 5 Порядку №295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин. При цьому, положення пункту 5 Порядку №295 покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань, ніж той, що порушувався під час призначення перевірки. На користь такого твердження свідчать і положення частинпершої-четвертої статті 7 Закону №877-V, які з урахуванням частини п`ятої статті 2 цього Законує обов`язковими для застосування незалежно від особливостей, які встановлені законами у відповідній сфері. Згідно з цими положеннями, наказ про здійснення позапланового заходу повинен містити предмет перевірки. У посвідченні (направленні) на проведення позапланового заходу, яке видається на підставі наказу зазначаються, зокрема, підстави для здійснення заходу та предмет здійснення заходу. За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити серед інших відомості про предмет державного нагляду (контролю). З матеріалів справи видно, що підставою для проведення інспекційного відвідування було Звернення ОСОБА_1 , яка просила перевірити ТОВ на предмет правильності невиплати їй компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки. Тобто, підставою для проведення перевірки було зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, а питання про правильність оформлення трудових відносин цим працівником не ставилось. Відповідно до Наказу №750 підставою перевірки є Звернення ОСОБА_1 щодо правильності невиплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. В абзаці 9 частини першої статті 6 Закону №877-V зазначено, що під час проведення позапланового заходу застосовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю). Натомість, як свідчить направлення на проведення перевірки, яке датоване 29.11.2018 та дійсне з 22 по 28.11.2018 та Акт відповідач вийшов за межі предмета інспекційного відвідування та здійснив перевірку оформлення трудових договорів (контрактів) щодо інших працівників відповідача та з питань, які не були заявлені ОСОБА_1 . Отже, Акт на підставі якого було прийнято оскаржувані Постанову-1 та Постанову-2 є недопустимим доказом у справі. Ця обставина, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про порушення порядку проведення перевірки (інспекційного відвідування) і є самостійною підставою для скасування Постанови-1 та Постанови-2. Аналогічний висновок у подібних відносинах міститься в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 809/799/17. Також Верховний Суд в постановах від 12 червня 2018 року, 20 березня 2018 року у справах №№821/597/17, 810/1438/17 відповідно висловив правову позицію, що акт отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню. Наведені вище обставини не були досліджені судом першої інстанції та їм не була надана відповідна правова оцінка в результаті чого при ухваленні оскаржуваного рішення суду судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що стало наслідком безпідставної відмови у задоволенні заявлених позовних вимог ТОВ. Відповідно до частини другоїстатті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як слідує з положень пункту 1 частини другої статті 2 КАС суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно з частиною другою статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування (тлумачення) норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище положень законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з неправильним тлумаченням норм матеріального права та неналежним з`ясування всіх обставин справи, що є підставою для його скасування та задоволення апеляційної скарги. Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівник» задовольнити. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващука Сергія Ярославовича про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 грудня 2018 року №ТР1648/331/АВ/ЗП-ФС. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області Ващука Сергія Ярославовича про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 грудня 2018 року №ТР1648/331/АВ/ТД-ФС. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.