Справа № 1340/6159/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3841/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.А.,

з участю представника апелянта: Попова Д.І.,

третьої особи: ОСОБА_1 ,

представника третьої особи: ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року (суддя- Гавдик З.В., ухвалене в м. Львові, повний текст складено 04.03.2019р.) у справі № 1340/6159/18 за адміністративним позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ЛКП "Граніт", ОСОБА_1 про демонтаж самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2018р. Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ЛКП "Граніт", ОСОБА_1 , та просить зобов`язати ОСОБА_2 замурувати за власні кошти самочинно влаштовану нішу в капітальній стіні в квартирі АДРЕСА_1 , суміжній з квартирою АДРЕСА_2 демонтувати за власні кошти встановлену в ній трубу водовідведення діаметром 100 мм в будинку по АДРЕСА_3 та привести планування квартири до попереднього стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року позов задоволено повністю; зобов`язано ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) провести відповідну перебудову самочинно влаштованої ніші в капітальній стіні в квартирі АДРЕСА_1 , суміжній з квартирою АДРЕСА_2 , шляхом приведення її до попереднього стану.

Не погоджуючись із рішенням суду його оскаржив відповідач- ОСОБА_2 , з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що при поданні скарги суд першої інстанції помилково розглянув справу за правилами спрощеного провадження. Також зазначає, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Крім цього вказує, що відповідачем при переобладнанні квартири жодним чином не нанесено шкоду іншим особам.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник апелянта -надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи- Беген І.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та третя особа- ЛКП "Граніт" будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.12.2018 року, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач- ОСОБА_2 , власник квартири АДРЕСА_1 самовільно влаштував нішу в капітальній стіні, суміжній з квартирою АДРЕСА_2, встановив в ній трубу водовідведення діаметром 100 мм. на АДРЕСА_2

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2018 року Адміністративна комісія при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради розглянула протокол складений ЛКП "Граніт" та постановила притягнути гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 150 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказану постанову №103 від 11.04.2018 року Адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації відповідач ОСОБА_2 не оскаржував, постанова набрала законної сили, штраф у розмірі 51 грн. відповідач сплатив.

В подальшому 22.05.2018р. міжвідомча комісія при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради розглядала питання щодо самочинного встановлення ніші в капітальній стіні та труби водовідведення діаметром 100 мм на АДРЕСА_3, та 29.05.2018 року Головою Залізничної районної адміністрації прийнято розпорядження за № 293 "Про приведення мережі водовідведення кв. АДРЕСА_1 , до попереднього стану", яким рекомендовано відповідачу замурувати самочинно влаштовану нішу в капітальній стіні, суміжній з квартирою АДРЕСА_2 , демонтувати встановлену в ній трубу водовідведення діаметром 100 мм та привести капітальну стіну та мережу водовідведення квартири до попереднього стану на АДРЕСА_3 до 14.07.2018 року.

Відтак у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 вказаної вимоги, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд з даним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно п. 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за N 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207: умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень:

1.4.1. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

1.4.2. Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

1.4.3. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

1.4.4. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

1.4.5. Для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Відповідно до підпункту 1.4.6. пункту 1.4 даних правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що апелянт факт здійснення спірного перепланування не заперечував.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. 4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. 5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. 6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. 7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відтак твердження апелянта про те, що жодних порушень будівельних норм ним не допущено не береться до уваги, оскільки, в будь якому випадку ДБН, ДСТУ та СНиП застосовуються лише на підставі відповідних дозвільних документів, які не були отримані апелянтом.

Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи за правилами спрощеного провадження колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки дана справа не відноситься до справ передбачених ч.4 ст. 257 КАС України, то суд першої інстанції вправі був розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження.

Стосовно твердження апелянта, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів колегія суддів апеляційного суду зазначає, що за правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»(у редакції, чинній на час звернення до суду) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 4.3.4 рішення №5 від 06.01.2012 року «Про затвердження Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» до компетенції Залізничної районної адміністрації належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Львівської міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, у якому просить зобов`язати відповідача замурувати за власні кошти самочинно влаштовану нішу в капітальній стіні в квартирі АДРЕСА_1 , суміжній АДРЕСА_2 , демонтувати за власні кошти встановлену в ній трубу водовідведення діаметром 100 мм в будинку АДРЕСА_3 та привести планування квартири до попереднього стану, посилаючись на Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням ЛМР від 09.09.2011 року №835.

Колегія суддів зазначає, що метою знесення об`єктів самочинного будівництва є приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів.

Таким чином колегія суддів вважає, що спір, який є предметом даного розгляду не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом демонтажу самочинно встановленого об`єкту, а тому розглядається за правилами КАС.

Посилання апелянта на необхідність врахування при прийнятті судового рішення висновку експертизи №1076 від 25.04.2019р. не заслуговує на увагу, оскільки такий був відсутній на час прийняття рішення судом першої інстанції.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 1340/6159/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Повне судове рішення складено 16.07.2019р. В. С. Затолочний