Справа № 520/11411/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 р.Справа № 520/11411/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Біленський О.О.) від 11.03.2019 року (повний текст рішення складено 18.03.2019р.) по справі № 520/11411/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області, що полягають у не прийнятті рішення Слатинської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування тимчасових споруд з продажу товарів повсякденного попиту з літнім майданчиком для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , площею 0,0057 га та 0,0050 га, дозвіл на розробку якої надано рішеннями XLIII сесії VI скликання Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.01.2015 року;

- зобов`язати Слатинську селищну раду Дергачівського району Харківської області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту ФОП ОСОБА_1 для обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту АДРЕСА_1 , площею 0,0057 га та 0,0050 га..

В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішеннями XLIII сесії VI скликання Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.01.2015 року, позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 0,0050 та площею 0,0057 га для обслуговування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в смт Слатине, вул. Радянська АДРЕСА_2 , зазначено про необхідність замовити технічну документацію із землеустрою в організації, яка має відпорний дозвіл (ліцензію) на виконання цих видів робіт та подати технічну документацію із землеустрою на розгляд ради у встановленому законодавством порядку. На виконання вищезазначених рішень Слатинської селищної ради позивач звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю АГ Ріелті, яким було згідно вимог діючого законодавства України виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування тимчасової споруди. 23.06.2016 року позивачем до Слатинської селищної ради надано технічну документацію із землеустрою для затвердження. На даний час рішення Слатинської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок не прийнято. З відповідей Слатинської селищної ради та з наданих витягів з протоколів засідання постійної комісії з питань земельних ресурсів та навколишнього середовища, на думку позивача, вбачається надуманість підстав відмови і не має жодного посилання невідповідності технічної документації вимогам законів. Позивач вважає допущену відповідачем бездіяльність протиправною, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Слатинську селищну раду Дергачівського району Харківської області розглянути питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту смт Слатине АДРЕСА_1 , площею 0,0057 та 0,0050 га. за заявою ФОП ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначив, що оскільки з відповідей Слатинської селищної ради та з наданих витягів з протоколів засідання постійної комісії з питань земельних ресурсів та навколишнього середовища вбачається надуманість підстав відмови і не має жодного посилання невідповідності технічної документації вимогам законів, то на думку скаржника, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність. Окрім того, суд першої інстанції неправомірно відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту ФОП ОСОБА_1 для обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту АДРЕСА_1 , площею 0,0057 га та 0,0050 га. Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не надав ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що рішеннями XLIII сесії VI скликання Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.01.2015 року, ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 0,0050 та площею 0,0057 га для обслуговування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в АДРЕСА_3 Слатине, АДРЕСА_2 , зазначено про необхідність замовити технічну документацію із землеустрою в організації, яка має відпорний дозвіл (ліцензію) на виконання цих видів робіт та подати технічну документацію із землеустрою на розгляд ради у встановленому законодавством порядку.

На виконання вищезазначених рішень Слатинської селищної ради, позивач звернулась до ТОВ АГ Ріелті, яким виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на які поширюється право сервітуту ФОП ОСОБА_1 для обслуговування тимчасової споруди для продажу товарів повсякденного попиту смт Слатине, АДРЕСА_4 17-Б.

23.06.2016 року позивачем надано технічну документацію із землеустрою для затвердження до Слатинської селищної ради.

Листом від 29.07.2016 року №Д-115 за підписом заступника селищного голови, позивача повідомлено, що заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування тимчасових споруд з продажу товарів повсякденного попиту з літнім майданчиком для провадження підприємницької діяльності в смт Слатине, вул. Центральна, 17-Б було розглянуто на засіданні VI сесії VII скликання селищної ради від 20.07.2016 року. Згідно виступу голови постійної комісії з питань земельних ресурсів і навколишнього середовища Звєрєва О.І., невідомо де знаходиться вказані земельні ділянки, тому доцільно відкласти розгляд даного питання до наступної сесії селищної ради.

03.08.2016 року позивачем повторно надано до Слатинської селищної ради заяву про затвердження технічної документації.

Листом Слатинської селищної ради №Д-І39 від 26.08.2016 року, позивачу повідомлено, що голова постійної комісії з питань земельних ресурсів та навколишнього середовища Звєрєв О.І. зазначив, що комісія рекомендує відмовити у розгляді заяви ФОП Дроздової, оскільки земельна ділянка площею 0,005 га являється облаштованим торгівельним майданчиком селищної ради, на що селищний голова ОСОБА_2 зазначив, що торгівельний майданчик не являється власністю селищної ради і був облаштований ФОП ОСОБА_3 , тому запропонував голосувати за затвердження вказаної технічної документації. За результатами голосування ("за" - 7 чол., "проти" - 2 чол. "утримались" - 6 чол.) рішення не було прийнято. До зазначеного листа було додано витяг з протоколу №6 від 24.08.2016 року засідання постійної комісії з питань земельних ресурсів та навколишнього середовищ, яким рекомендовано селищній раді відмовити у розгляді заяви позивача.

21.09.2016 року позивачем подано заяву до Слатинської селищної ради з проханням затвердити технічну документацію.

Листом Слатинської селищної ради №Д-174 від 11.10.2016 року позивачу повідомлено, що подана на розгляд технічна документація знову була не затверджена за результатами засідання постійної комісії з питань земельних ресурсів та навколишнього середовища і додано витяг з протоколу №7 від 24.09.2016 року з якого вбачається, що виступили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які запропонували відмовити у розгляді заяви гр ОСОБА_1 про затвердження технічної документації тому що в заяві не вказано площі земельних ділянок, а також, що по регламенту Дергачівського відділу Держгеокадастру в одній заяві подається на розгляд одна ділянка.

14.06.2018 року позивачем подано заяву до Слатинської селищної ради про повторний розгляд заяви від 23.06.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за вх.№02-12/Д-116 від 14.06.2018 року.

За результатами розгляду зазначеної заяви, позивач отримала відповідь від 07.08.2018 року №Д-116 у вигляді витягу с протоколу XXIV сесії VII скликання від 26.07.2018 року, з тексту якого вбачається, що за наслідками розгляду заяви позивача від 14.06.2018 року вирішено рекомендувати ФОП ОСОБА_1 переробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 0,057 га та 0,0050 га для обслуговування тимчасових споруд з продажу повсякденного попиту з літнім майданчиком для впровадження підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_2 , по межам фактичного користування.

Позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту ФОП ОСОБА_1 ля обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту смт Слатине АДРЕСА_1 , площею 0,0057 га та 0,0050 га прийнято рішення, яким рекомендовано переробити вказану технічну документацію. Однак, рішення про відмову у затвердженні технічної документації з вказаних підстав та з посиланням на нормативно-правові акти або про затвердження поданої позивачем технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідачем прийнято не було. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача розглянути питання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту смт Слатине АДРЕСА_1 , площею 0,0057 та 0,0050 га. за заявою позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин чотирнадцятої - вісімнадцятої ст.186 Земельного кодексу ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб`єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується, зокрема, органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності. Після отримання такої документації, відповідний орган зобов`язаний протягом десяти робочих днів безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Таким чином, ЗК України не передбачено право ради не розглядати питання затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок із подальшою передачею земельної ділянки у користування, а закріплено, що орган місцевого самоврядування зобов`язаний прийняти відповідне рішення (ст. 122 ЗК України, ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року по справі №389/73/15-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх взагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Вказана узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.05.2019 року по справі № 688/4324/16-а.

Як встановлено під час розгляду справи, згідно протоколу XXIV сесії VII скликання від 26.07.2018 року за наслідками розгляду заяви позивача від 14.06.2018 року вирішено рекомендувати ФОП ОСОБА_1 переробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 0,057 га та 0,0050 га для обслуговування тимчасових споруд з продажу повсякденного попиту з літнім майданчиком для впровадження підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_2 , по межам фактичного користування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності протиправної бездіяльності зі сторони відповідача у спірних правовідносинах.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту ФОП ОСОБА_1 для обслуговування тимчасової споруди по продажу товарів повсякденного попиту АДРЕСА_1 , площею 0,0057 га та 0,0050 га., колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням колегія розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Колегія суддів зауважує, що суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 року, "Фадєєва проти Росії" (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, "Кумпене і Мазере проти Румунії" (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що питання з приводу прийняття рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок є саме дискреційними повноваженнями відповідача.

Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.

Судом встановлено, що відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, прийнято рішення, яким рекомендовано переробити вказану технічну документацію, проте рішення про відмову у затвердженні технічної документації з вказаних підстав та з посиланням на нормативно-правові акти або про затвердження поданої позивачем технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідачем прийнято не було.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав особи буде зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо затвердження технічної документації з урахуванням висновків суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі №520/11411/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 12.07.2019 року.