Справа № 0940/2288/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3487/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

представник позивача: ОСОБА_1

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Корнутій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 0940/2288/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції -Грицюк П . П . ,

час ухвалення рішення -11 год. 30хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 25.02.2019 року-

В С Т А Н О В И В :

30.11.2018 року ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (далі - ГУ НП в Івано-Франківській області) та просив визнати протиправними та скасувати накази від 13.07.2018 року №1260, від 23.07.2018 року № 292 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_2 зі служби, поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення в частині поновлення на службі звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для видачі наказу від 23.07.2018 року №292 о/с, яким його звільнено з Національної поліції України згідно з пунктом 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію » за підпунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) був наказ ГУНП від 13.07.2018 року № 1260 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП», згідно з яким позивача незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Національної поліції за допущення порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 1, 7, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху України та наказу МВС «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», що виразилося у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та у подальшому призвело до складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також звертає увагу на порушення проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема від позивача не відібрано письмові пояснення, не ознайомлено із висновком службового розслідування, а звільнено його було у період перебування на лікарняному. Вважає оскаржувані накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року задоволено адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 13.07.2018 року № 1260 в частині дисциплінарного стягнення щодо капітана поліції ОСОБА_2 у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 23.07.2018 року № 292 о/с щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_2 з 24.07.2018 року на посаді заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 з 24.07.2018 року на посаді заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення та покликаючись на ч. 6 ст. 78 КАС України, бере за основу висновок результатів медичного огляду від 12.07.2018 року та рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.10.2018 року у справі № 346/3543/18, якою закрито справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Однак вважає, що судом першої інстанції не було досліджено доводи відповідача про те що даний факт не спростовує факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме відмови від обстеження на встановлення стану алкогольного сп`яніння, що прирівнюється до визнання своєї провини.

Також не взято судом до уваги, що такі дії, як негідна поведінка в позаслужбовий час, відмови від обстеження на встановлення стану алкогольного сп`яніння, негативно впливають на імідж та репутацію Національної поліції України, а також підривають довіру населення до поліцейських та твердження ГУНП в області про те, що своїми діями ОСОБА_2 вчинив проступок несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Скоєння такого стало можливим унаслідок відвертого ігнорування та недотримання ним вимог Дисциплінарного статуту ОВС, Законів України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та «Про дорожній рух», а також повного ігнорування встановлених правил поведінки.

Крім того апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано правову оцінку наданим доказам відповідача про порушення ОСОБА_2 доручень Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Головного управління в області, доручень ГУНП від 17.02.2017 року № 325/108/05/12-2017, від 27.06.2018 року №2091/108/01/12-2018 щодо зміцнення службової дисципліни та законності в органах та підрозділах ГУНП, які доведено ОСОБА_2 під підпис, та стосуються вимог Національної поліції України про пагубність тяжких наслідків керування автомототранспортом в стані алкогольного сп`яніння, та попереджено, що в разі керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, до винуватців буде терміново прийматися безальтернативне рішення - звільнення з органів Національної поліції України. Окрім того, працівникам поліції наголошено на тому, що відмова пройти обстеження на встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в установленому законом порядку, фактично прирівнюється до визнання своєї провини.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 12.07.2018 року працівниками Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП НПУ спільно із працівниками ВІОС УКЗ та Івано-Франківського управління ДВБ НП України виявлено факт порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_2 , заступником начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області.

Згідно матеріалів службового розслідування, 12.07.2018 року близько 02:45 год. працівниками Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області під час несення служби в м. Коломия Івано-Франківської області, по вул. Карпатській, 132 виявлено порушення Правил дорожнього руху автомобіля VOLKSWAGEN JETA, н.з. НОМЕР_1 , а саме: перетин подвійної суцільної лінії. Після зупинки вказаного автомобіля та перевірки документів водія встановлено, що вказаним транспортним засобом керував капітан поліції ОСОБА_2 , заступник начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області.

У ході спілкування з водієм, працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, тому останньому запропоновано пройти обстеження на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Проте, ОСОБА_2 в присутності двох свідків пройти обстеження відмовився.

В подальшому, відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол від 12.07.2018 року серія БР №161539 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольною сп`яніння), винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР №453935 за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом без реєстраційних документів) (а.с. 71-72).

08.10.2018 року Коломийським міськрайонним судом розглянуто матеріали Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за результатами якого винесено рішення яким справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-13).

За фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення ГУ НПУ в Івано-Франківській області видано наказ №1251 від 12.07.2018 року про призначення та проведення службового розслідування (а.с. 70).

Згідно висновку службового розслідування від 12.07.2018 комісія зазначила, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування слід вважати такими, що підтвердилися, а позивача належить звільнити з Національної поліції України (а.с 66-69)

13.07.2018 року Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області прийнято наказ №1260 від 13.07.2018 року «Про притягнення до відповідальності працівників СУ ГУНП» згідно якого, за неналежне виконання службової дисципліни, яке полягає в порушенні вимог ст. 12, п.п. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію», ст. 1, 2, 7 Закону України від 22.02.2006 року № 3460-ІV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 37, 38 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 14 Закону країни «Про дорожній рух», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, капітана поліції ОСОБА_2 , заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області звільнено з Національної поліції України (а.с. 64-65).

23.07.2018 року на підставі вищезазначеного наказу №1260 від 13.07.2018 року Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області прийнято наказ №292 о/с «По особовому складу», відповідно до якого згідно з пунктом 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) капітана поліції ОСОБА_2 , заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області з 23.07.2018 року з виплатою компенсації за 19 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році (а.с. 78).

30.07.2018 року відповідач листом №2424/108/12-2018 направив позивачу повідомлення, що у зв`язку із звільненням зі служби в Національній поліції України з 23.07.2018 року ОСОБА_2 необхідно прибути у зручний час до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з метою отримання документів та проведення розрахунку (а.с.62).

Вважаючи дії Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати наказ №1260 від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення зі служби, наказ №292 о/с від 23.07.2018 року «Про звільнення зі служби в Національній поліції України», поновити позивача на посаді заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів і на підтвердження факту відмови позивача від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки з переглянутого судом диску відеозапису, із технічних причин неможливо встановити в повній мірі зміст розмови ОСОБА_2 з працівниками поліції та зробити висновок про те, що позивач відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, зокрема в медичному закладі.

Також, суд зазначив, що ОСОБА_2 під час проведення службового розслідування був обмежений у правах визначених ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, оскільки відповідачем не повідомлено належним чином щодо його проведення володіючи належними даними з приводу місця проживання позивача.

Окрім того, суд звернув увагу на те, що відповідач володів інформацією про перебування позивача на лікарняному, однак службове розслідування було завершено на наступний день після його призначення, що підтверджується поясненнями безпосереднього керівника позивача ОСОБА_5 (ас. 76) та листком непрацездатності.

Відтак, суд дійшов висновку, що наказ ГУНП від 13.07.2018 року № 1260 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СУ ГУНП» підлягає скасуванню, і як наслідок, підлягає визнанню протиправним та скасуванню наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 23.07.2018 року № 292 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в Національній поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки вказаний наказ було прийнято в зв`язку із реалізацією попереднього.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийняття на службу в поліції, її проходження та звільнення зі служби регламентовано нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-УІІІ(надалі Закон №580).

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» про приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 року за № 3460-ІV.

Згідно пункту 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» від 15.03.2018 року № 2337-VIII набрав чинності 07.10.2018 року.

Оскільки правовідносини, щодо яких до позивача застосовано дисциплінарну відповідальність мали місце до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» від 15.03.2018 року № 2337-VIII, то спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-ІV(далі - Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через МВС України згідно із законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Згідно ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.18 цього Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.60 цього ж Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Згідно зі ст.7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту передбачає, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про Порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом МВС України № 230 від 12.03.2013року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Разом з тим, пунктом 5.4. Інструкції № 230 передбачено, якщо вину особи повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ.

Отже, з огляду на викладене вище, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ст.14 Дисциплінарного статуту).

У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015року (справа № 21-1288а15) та від 20.10.2015року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ пов`язані, насамперед, із низкою моральних вимог, які ставляться до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справ та органи внутрішніх справ, необхідно розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та безпосередньо органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, необхідно віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа. Разом з тим, зазначений перелік не є вичерпним і в кожному окремому випадку необхідно враховувати чи є вчинок дискредитуючим у сукупності з конкретними обставинами, під час яких такий вчинок був зроблений працівником ОВС.

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службової дисципліни, яке полягає в порушенні вимог ст. 12, п.п. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію», ст. 1, 2, 7 Закону України від 22.02.2006 року № 3460-ІV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 37, 38 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Колегією суддів звертається увагу на те, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стало винесення протоколу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 від 12.07.2018 року серія БР №161539 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольною сп`яніння), та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР №453935 за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

08.10.2018 року Коломийським міськрайонним судом розглянуто матеріали Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за результатами якого винесено постанову, якою справу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду вступила в силу 19.10.2018 року.

Відповідно до ч.4ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 16, 17, 18, 19, 20, 21 розділу III Інструкції, за результат медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складається Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який складається на підставі акта медичного огляду.

Згідно п.22 розділу III Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними

Колегією суддів встановлено, у матеріалах службового розслідування відсутні належні, достатні та допустимі докази того, що позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними п.4 розділу І Інструкції, а саме відсутній висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Натомість, згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 12.07.2018 року о 06:00 год. ознак сп`яніння у ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 114).

Таким чином, в даній адміністративній справі не підлягає доказуванню той факт, що керування 12.07.2018 року транспортним засобом в стані алкогольною сп`яніння ОСОБА_2 не підтверджується, обставини якого зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та які стали підставою проведення службового розслідування, не мали місця.

Колегія суддів прийшла до висновку, що як оскаржуваний наказ, так і висновки службового розслідування містять лише загальні, не мотивовані твердження про порушення позивачем положень Закону України «Про Національну поліцію». У висновку також відсутні будь-які покликання на докази, якими підтверджуються неправомірні дії позивача, та на підставі яких встановлено дисциплінарний проступок, а тому застосування найсуворішим видом дисциплінарного стягнення є необґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що ОСОБА_2 під час проведення службового розслідування був обмежений у правах визначених ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, оскільки відповідачем не повідомлено належним чином щодо його проведення.

Як передбачено ч.1ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного та встановлено, колегія суддів прийшла до висновку, що вчинення правопорушень, які стали підставою для винесення оскаржуваного наказу, не свідчить саме про грубе порушення позивачем службової дисципліни з подальшим звільненням зі служби.

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив адміністративний позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 0940/2288/18- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 16.07.2019.