Справа № 160/1417/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2019 року Справа № 160/1417/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
представника позивача -ОСОБА_6
представників відповідача - Бузунової К.О., Чорної Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій відповідача, визнання протиправним та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-
12.02.2019 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 18.04.2019, просить:
- визнати протиправними дії відповідача, які здійснені 26.02.2019 щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вчинити дії по коригуванню даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у відповідності до стану, який існував до 26.02.2019, по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску;
- судові витрати покласти на відповідача.
Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з відповідною адміністративною скаргою про їх скасування.
Позивач вважає дії відповідача щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки та винесення ним оскаржуваних рішень неправомірними та безпідставними, а самі рішення протиправними, та такими, що винесені з порушенням вимог діючого законодавства України, а тому для відновлення своїх законних прав та інтересів звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
12.03.2019 від представника позивача надійшов уточнений адміністративний позов, в якому останній підтримує раніше заявлені позовні вимоги та вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача, які здійснені 26.02.2019 щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вчинити дії по коригуванню даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових пояснень.
Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.10.2018 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області Чорною Т.О. було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.
Не погодившись із прийнятими рішеннями, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до ДФС України з відповідною адміністративною скаргою про їх скасування.
Не погодившись з прийнятими рішеннями фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом вищевказаних рішень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
У відповідності до пункту 162.1. статті 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 N 2755-VI (далі - ПК України) платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами норм пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1. статті 44 ПК України).
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі -Закон N 996-XIV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за N 168/704 (далі - Положення), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з частиною 1статті 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону N 996-XIV).
Аналіз вищевикладених норм Закону N 996-XIV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПК України).
Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходим (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до інших витрат відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до п.п.177.4.5. п.177.4 ст. 177 ПК України, до складу витрат підприємця не включаються:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. У цій статті зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Судом встановлено, що за даними акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування (фактично отримував доходи від неспеціалізованої торгівлі, інформаційних послуг, посередницьких послуг у сфері страхування та наданням послу транспортування залізницею із супутніми послугами, необхідними при використанні залізниці).Підприємцем до перевірки не надано книгу обліку доходів та витрат, виписки банку про рух грошових коштів по наступним рахункам: № НОМЕР_2 , відкритий в ДОДАТ «РайффайзенБанкАваль» м. Дніпропетровськ; № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк». Перевіркою правильності визначення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з ПДФО за даними податкових декларацій про майновий стан та доходи за відповідні звітні періоди 2016-2017 років встановлено наступне.
Так, ФОП ОСОБА_1 задекларовано: за 2016 рік - загальний оподатковуваний дохід у сумі 6110412,82 грн., витрати - 6 041 417,92 грн., чистий оподатковуваний дохід -68 995,0 грн.; за 2017 рік - загальний оподатковуваний дохід у сумі 8 765 034,0 грн., витрати - 8 659 146,0 грн., чистий оподатковуваний дохід - 105 888,0 гривень.
Перевіркою встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу у загальній сумі 844 961,01 грн., у тому числі: за 2016 рік - 297 969,92 грн., 2017 рік - 546 991,09 грн., за рахунок: - завищення загального оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму 1 018 402,14 грн. (помилкове включення сум ПДВ у складі вартості проданих товарів, послуг); - заниження загального оподатковуваного доходу на суму 259 643,65 грн., у тому числі: за 2016 рік -113 080,3 грн., 2017 рік - 146 563,35 грн. (розбіжність між задекларованими даними платника та даними банківських виписок, наданих до перевірки) (детальний опис порушення наведено на стор. 23-31 акту перевірки); - завищення витрат на суму 1 005 018,74 грн. за 2016 рік (помилкове включення сум ПДВ у складі вартості придбаних товарів, послуг); - завищення витрат на суму 598 700,77 грн., у тому числі: за 2016 рік - 198 273,03 грн., 2017 рік -400 427,74 грн. (не підтвердження витрат первинними документами; завищення суми заробітної плати та пов`язаних з нею нарахуваннями; включення вартості придбаних, але не реалізованих товарів).
До складу витрат включаються тільки витрати, які пов`язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними первинними документами. До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво». Тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд витрат, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.
Суд зазначає, що внаслідок вищевикладених порушень, перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну на суму 152 092,98 грн., у тому числі: за 2016 рік-53 634,58 грн., 2017 рік - 98 458,40 гривень.
Крім того, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимоги пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України у частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору на загальну суму 12 674,42 грн., у тому числі: за 2016 рік - 4 469,55 грн., 2017 рік - 8 204,87 гривень.
Також, суд зазначає, що перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, в частині неподання відомостей про об`єкти оподаткування платника податків (форма № 20-ОПП).
Так, для здійснення господарської діяльності, зокрема, послуг транспортування залізницею із супутніми послугами, необхідними при використанні залізниці, ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди від: 01.01.16 № ОР-03/01/16 з ПП «Нафтатрейд-СВ» (38246254) (орендодавець), інші договори. При цьому, перевіркою встановлено ненадання ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Новокодацькому районі м. Дніпра відомостей щодо орендованої залізничної колії і прилеглої до неї території за формою 20-ОПП.
Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з ПДВ встановлено заниження ПДВ на загальну суму 83 809,7 грн. у складі вартості товарів, послуг, які не використано в господарській діяльності платника, внаслідок заниження податкових зобов`язань (рядок 1Б податкових декларацій з ПДВ за відповідні звітні періоди 2016-2017 років), у тому числі: - 35 055,8 грн. - за рахунок не відображення у складі податкового зобов`язання сум, що надійшли на рахунок платника від покупців - 48 753,9 грн. - включення до податкового кредиту сум ПДВ у складі вартості придбання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ ) та послуг, які не пов`язані з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 (ремонт та технічне обслуговування автотранспортного засобу, використання якого в господарській діяльності не підтверджено документами; придбання запчастин, палива, мастил, олії;. металопрокат, труби, інші матеріали для проведення ремонтних робіт; інші ТМЦ та послуги (транспортні послуги поза межами України, «митні збори», «додаткові збори», «збори на кордоні»).
Судом встановлено, що на підставі первинних документів, наданої розшифровки витрат, наявної податкової інформації у періоді 2016-2017 років ФОП ОСОБА_1 не здійснював експортно-імпортні операції, не надані первинні документи (договори, акти виконаних робіт), що підтверджують проведення ремонтних робіт на об`єктах нерухомості, які належать ФОП ОСОБА_1 та використовувались у господарській діяльності платника. ФОП ОСОБА_1 також не надавались документи щодо оренди будь-яких офісних приміщень.
Суд приходить до висновку, що вказаним порушенням встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 ПДВ у загальному розмірі 83 809,7 грн. за відповідні звітні періоди 2016-2017 років.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок; виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Підпунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання-з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків вишки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Відповідно до вимог статті 83 Податкового кодексу України, матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Статтями 3,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Абзацом першим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 №168/704) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до вимог пункту 121.1 статті 121. Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею 177 Податкового кодексу України.
З 01.01.2015 внесені зміни до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України відповідно до якого до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (затверджено наказом Міндоходів України від 16.09.2013 №481), документами, які безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути, зокрема, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.
Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до підпункту 161.1.1 пункту 161 Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Згідно з підпунктом 161.1.5 пункту 161 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єкт оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків т зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом Податкового кодексу України.
Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкт пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подасть у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Відповідно до пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України, неподання строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень. У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Відповідно до закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI визначаються правові та організації засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та поряд його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Частиною першою ст. 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повної обсязі нараховувати , обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основні місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральні органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податку та митну політику за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування ( п. 4 ч.2 ст.6 Закону №2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1. ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, і підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Згідно ч. 3 ст. 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 (у редакції, що діє з 01.01.2016 року) єдиний внесок для платник зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів* відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або і підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464).
Відповідно до ч. З ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.
Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, як: обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесе нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 24 зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у законодавчо встановлені строки, у тому числі обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом № 2464 є недоїмкою.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно п. З ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більше як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язанийскласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України- при здійснення операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
В порушення п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 , на момент проведення перевірки, зведені податкові накладні на операції з придбаних ТМЦ та послуг, що не використовуються у господарській діяльності, та від сум грошових коштів, що надійшли на рахунок від покупців в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані.
Пунктом 1201.4 статті 1201 визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій:які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначені у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за соою накладення на платника податку штрафу і розмірі 0 відсотків суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. Таким чином, штрафні санкції, за порушення термінів або відсутність реєстрації аодаткових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, з 01.01.2017 не застосовуються виключно до операцій, які: звільнені від оподаткування; оподатковуються за нульовою ставко.
А тому, відсутність реєстрації податкових накладних, які мали бути виписані ФОП ОСОБА_1 за період лютий-листопад 2017 року на операції з придбаних ТМЦ та послуг, що не використовуються у господарській діяльності, та від сум грошових коштів, що надійшли на рахунок від покупців тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 % суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідно до п.1201.2 статті 1201 ПКУ.
Щодо визнання протиправними дій відповідача, які здійснені 26.02.2019 щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та зобов`язання Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вчинити дії по коригуванню даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у відповідності до стану, який існував до 26.02.2019, по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску суд зазначає наступне.
Статтею 56 Податкового кодексу України встановлено порядок оскарження рішень контролюючих органів:
56.1. Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
56.2. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
56.15. Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 визначено яким чином здійснюється об лікування/виведення донарахованих сум в інтегрованій картці платника податків.
Частиною 9 Відображення і ІКП нарахованих сум податків за податковими повідомленнями-рішеннями Розділу III Облік надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску визначено: 2. Інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до підсистеми, що забезпечує облік платежів, працівником структурного підрозділу органу ДФС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII «Перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників» цього Порядку (заяви-оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом 3-ох днів з дати отримання такого документа. На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.
З пояснень представника позивача у судовому засідання було встановлено, що оскільки позивач 23.11.2018 подав скаргу до ДФС України, при розгляді скарги донараховані суми податкових зобов`язань було виведено з інтегрованих карток, на підставі даних внесених відповідним фахівцем ДФС України. Рішенням ДФС України від 15.01.2019 скаргу платника податків залишено без задоволення, а після отримання рішення позивачем та повернення до ДФС України рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, до інтегрованої картки платника внесено зміни, а саме обліковано донараховані суми за виявленими порушеннями. Оскільки позивачем було подано позов до суду, після відкриття провадження у справі донараховані суми податкових зобов`язань було виведено з інтегрованих карток, на підставі даних внесених відповідним фахівцем юридичного відділу. Тобто, на момент судового оскарження в інтегрованих картках ФОП ОСОБА_1 донараховані суми за вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогами про сплату сум єдиного внеску та рішеннями про сплату сум єдиного внеску, на виконання вимог Податкового кодексу України, - виключено.
Отже, дана позовна вимога позивача щодо визнання протиправними дій відповідача, які здійснені 26.02.2019 щодо коригування даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та зобов`язання Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вчинити дії по коригуванню даних (показників) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) у відповідності до стану, який існував до 26.02.2019, по військовому збору, податку на прибуток, адміністративного штрафу, податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску виконана відповідачем самостійно в передбачено законом порядку, а тому не підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлює, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги є наявність у платника податкового боргу.
При цьому за визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання у розмірі 462533,15 грн, станом на дату розгляду даної справи не скасовано і сума, визначена даним рішенням є узгодженою. Доказів зворотного суду не надано.
Обставини, передбачені положеннями пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України для відкликання податкової вимоги відсутні.
Згідно з підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
За правилами пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Оскільки вище встановлено наявність у позивача податкового боргу і правомірність надіслання податкової вимоги, суд вважає, що прийняття рішення про опис майна у податкову заставу узгоджується із нормами статті 89 Податкового кодексу України, що вказує на безпідставність позовних вимог у цій частині.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність своїх рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 червня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко