Справа № 370/1175/19
Суддя: Косенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. Справа №370/1175/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., при секретарі Левківському С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Макарів Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Макарівського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення Макарівського РВ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київської області від 05 квітня 2019 року про примусове повернення іноземця в країну походження, -

в с т а н о в и в :

15.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення Макарівського РВ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київської області від 05 квітня 2019 року про примусове повернення іноземця в країну походження та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 05 квітня 2019 року «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині заборони громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки, до 05.04.2022 року;

зобов`язати працівників Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області поставити відповідну відмітку у закордонному паспорті громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 НОМЕР_1, виданому 09 жовтня 2018 року, орган, який видав: МВД 68001, про скасування заборони в`їзду громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 на територію України строком на три роки;

зобов`язати керівника Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській надати до Адміністрації Державної прикордонної служби України доручення, оформлене з дотриманням вимог Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 17 квітня 2013 року, щодо скасування заборони в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , у зв`язку із скасуванням рішення від 05 квітня 2019 року, яким була встановлена така заборона.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 квітня 2019 року Макарівським районним відділом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження.

Другим пунктом вказаного рішення ОСОБА_1 заборонено в`їзд на територію України строком на 3 (три) роки, до 05 квітня 2022 року, про що було зроблено відповідну відмітку (поставлено штампи) в закордонному паспорті ОСОБА_1 № НОМЕР_1, виданому 09 жовтня 2018 року, орган, який видав: МВД 68001.

Ознайомившись із змістом оскаржуваного рішення позивач ОСОБА_1 не погоджується, вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Черговий розгляд справи призначено на 09.07.2019 р.

14.05.2019 р. відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, про правомірність винесеного ним рішення від 05.04.2019 р. про примусове повернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до країни походження, та яким також заборонено в`їзд позивача на територію України строком на 3 (три) роки, до 05 квітня 2022 року.

22.05.2019 р. представник позивача ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, та на підтвердження поважності несвоєчасного виїзду позивача з території України подав підтверджуючі документи про перебування позивача на лікуванні у березні 2019 р.

Представник позивача ОСОБА_2. згідно заяви від 21.06.2019 р. заявлені вимоги з урахуванням уточнень підтримав, просив їх задовольнити, просив справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача - начальник Макарівського РВ ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області Шкоропад О.В. згідно заяви від 21.06.2019 р. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року Макарівським районним відділом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження. Другим пунктом вказаного рішення ОСОБА_1 заборонено в`їзд на територію України строком на 3 (три) роки, до 05 квітня 2022 року, про що було зроблено відповідну відмітку (поставлено штампи) в закордонному паспорті ОСОБА_1 № НОМЕР_1, виданому 09 жовтня 2018 року, орган, який видав: МВД 68001 (а.с. 8, 9).

Також, за даним фактом 05.04.2019 р. Макарівським районним відділом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні) (а.с. 11) та того ж дня винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 3400 грн. (а.с. 12).

Згідно квитанції № 34, позивачем штраф сплачено 11.04.2019 р. (а.с. 13).

Про оскаржуване рішення позивач дізналася 11.04.2019 р. та даний факт відповідачем не заперечувався. Позивач також вказала, що всупереч вимогам частини 3 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 4 розділу II Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, надалі - Інструкція), один із примірників оскаржуваного рішення не було їй видано 05 квітня 2019 року. Лише 11 квітня 2019 року, після її звернення до відповідача, отримала оскаржуване рішення.

Так, основним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини, визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно із частинами 1 та 2 статі 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено в т.ч., що у рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для його прийняття стало порушення з боку позивача правил перебування іноземців в Україні, а саме, перебування позивача на території України без наявності на те правових підстав, так як позивач прибула на територію України 14 листопада 2018 року до свого чоловіка ОСОБА_3 і після закінчення терміну перебування в Україні ОСОБА_1 територію України не покинула. Підстави для подальшого перебування позивача на території України відсутні.

Однак, за вказані дії позивача, які фактично становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні), позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно із постановою про накладення адміністративного стягнення Серія ПН ЦМУ №001203 від 05 квітня 2019 року.

11 квітня 2019 року позивач добровільно сплатила штраф в розмірі 3400 грн., накладений на неї за вказане правопорушення, що підтверджується відповідною квитанцією.

Оскаржуване рішення не містить відомостей про те, яка саме норма законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства була порушена позивачем, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено конкретний порядок і строк його оскарження та наслідки його невиконання.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Згідно із роз`ясненнями пункту 18 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» №1 від 25 червня 2009 року (з наступними змінами та доповненнями), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, змістовний аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади (в тому числі органи ДМС), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Встановлена частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в частині 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення іноземця в країну походження, лише за наявності передбачених статтею 13 цього Закону підстав.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Отже, оскаржуване рішення в частині, що стосуються заборони позивачу в`їзду на територію України терміном на 3 роки, є необгрунтованим, оскільки не містить жодної визначеної законом підстави, за наявності якої можливе застосування такої санкції.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, із наданих представником позивача доказів, приєднаних до матеріалів справи судом 21.06.2019 р., вбачається, що у позивача на території України проживають родичі її чоловіка ОСОБА_3 , та заборона в`їзду позивача на територію України строком на три роки значно ускладнить їх спілкування, фактично обірве родинні зв`язки та зробить неможливим їх особисте спілкування на території України.

Беручи до уваги викладене, оскаржуване рішення є таким, що прийнято необгрунтовано, за відсутності законодавчо-визначених на те підстав, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Відповідачем не доведено достатніми, належними та беззаперечними доказами наявність передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для заборони в`їзду позивача на територію України, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Вказані обставини свідчать про те, що орган державної міграційної служби, прийнявши оскаржуване рішення про заборону в`їзду позивача на територію України, порушив права іноземця (пункт 9) частини 5 статті 160 КАС України).

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Поряд із міжнародними положеннями право людини на недоторканість особистого життя закріплене в Конституції України.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 2 частини 1 та частинами 5 і 7 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Це положення відповідає засадам правового статусу іноземця та особи без громадянства, встановленим Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Подібні роз`яснення містить також пункт 5 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» №1 від 25 червня 2009 року (з наступними змінами та доповненнями).

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять.

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Частиною 1 статті 288 КАС України передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Постановою Кабінету Міністрів України №732 від 12 вересня 2018 року утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, внаслідок реорганізації шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві. Макарівський районний відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області є територіальним підрозділом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області без прав юридичної особи.

Керуючись ст. 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 77, 244, 246, 288 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Макарівського районного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення Макарівського РВ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київської області від 05 квітня 2019 року про примусове повернення іноземця в країну походження - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 05 квітня 2019 року «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » в частині заборони громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки, до 05.04.2022 року.

Зобов`язати працівників Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області поставити відповідну відмітку у закордонному паспорті громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 НОМЕР_1, виданому 09 жовтня 2018 року, орган, який видав: МВД 68001, про скасування заборони в`їзду громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 на територію України строком на три роки.

Зобов`язати керівника Макарівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській надати до Адміністрації Державної прикордонної служби України доручення, оформлене з дотриманням вимог Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 17 квітня 2013 року, щодо скасування заборони в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , у зв`язку із скасуванням рішення від 05 квітня 2019 року, яким була встановлена така заборона.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Макарівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : адреса - АДРЕСА_1 ;

Макарівський районний відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області: адреса - 08001, смт Макарів, вул. Пушкіна, 4, Київської області.

Суддя А.В. Косенко