Справа № 500/2722/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3658/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

третя особа: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №500/2722/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення - 20.02.2019,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідача - Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» (далі по тексту - ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно») та просила зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити пенсію відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 жовтня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно записів в трудовій книжці позивач працювала у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» на посаді ткалі з 19 липня 1982 року по 10 грудня 2003 року та з 09 червня 2005 року по 01 березня 2006 року. Позивачу виповнилося 53 років і вона має стаж роботи на посаді ткалі більше 20 років, що дає право на отримання пільгової пенсії. 01 жовтня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак, відповідачем було безпідставно відмовлено їй в призначенні такої пенсії у зв`язку з тим, що згідно довідки від 20 вересня 2018 року №04/322, виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» у позивача не достатньо стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, відповідачем не зараховано їй в стаж роботи періоди перебування у чергових відпустках та у відпустках по догляду за дитиною.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено.Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту 6 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 жовтня 2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи. Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з довідки №04/322 від 20 вересня 2018 року, виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», за період роботи з 19 липня 1982 року по 10 грудня 2003 року та з 09 червня 2005 року по 01 березня 2006 року спеціальний стаж роботи позивача становить 12 років 09 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звертає увагу, що приписи пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказують на обов`язкову умову призначення пенсії на пільгових умовах, а саме - зайнятість працівників на верстатах і машинах, тобто стаж роботи повинен набуватись при безпосередньому перебуванні людини у важких та/або шкідливих умовах праці. Вважає, що коли підприємство працює в режимі скороченого робочого тижня, місяця виходячи з наявності сировини та враховуючи реалізацію готової продукції (неритмічність роботи) - умова постійної безпосередньої зайнятості та перебування особи у важких та/або шкідливих умовах праці - відсутня. Таким чином, апелянт стверджує, що якщо зарахувати періоди відпусток по догляду за дітьми до досягнення трирічного віку у позивачки також не буде стажу зазначеної роботи 20 років.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства Україниу разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно записів у трудовій книжці, пропрацювала ткалею у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» з 19 липня 1982 року по 10 грудня 2003 року, та з 09 червня 2005 року по 01 березня 2006 року. Також, під час даного періоду позивач перебувала у відпустках по догляду за дітьми.

Після досягнення 53-річного віку, позивач 01 жовтня 2018 року, звернулася до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 28 листопада 2018 року №П7174/04 позивачу відмовлено у призначенні відповідної пільгової пенсії згідно пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказане рішення мотивоване тим, що починаючи з 1992 року ВАТ «Текстерно» згідно колективних договорів між адміністрацією та профспілковим комітетом застосовується режим скороченого робочого тижня, місяця, виходячи із наявності сировини та враховуючи реалізацію готової продукції, до пільгового стажу зараховується період роботи за фактично відпрацьований час згідно представленими уточнюючими довідками. Згідно довідки № 04/322 від 20 вересня 2018 року, виданої ВАТ «Текстерно», за період роботи з 19 липня 1982 року по 10 грудня 2003 року, та з 09 червня 2005 року по 01 березня 2006 року спеціальний стаж роботи позивача становить 12 років 09 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 6 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із відповідним рішенням Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно прийнято рішення, про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до пункту 6 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки пільговий стаж позивача згідно відомостей трудової книжки складає більше 20 років, що дає їй право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно ч.1 ст.2КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»(далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За змістом пункту «є» статті 13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім-тринадцятим пункту «б» частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту «б» частини першої ст.13 Закону № 1788-ХІІ до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

Отже, робота на виробництві та за професією, зазначеними в пункту «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі закону виокремлена в окрему категорію робіт та професій серед восьми інших, передбачених статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У період роботи позивача професія «ткаля» була зазначена у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям підприємств текстильної промисловості право на отримання пенсії по старості після досягнення 50 року і при стажі роботи в цих професіях не менше 20 років, затвердженому Постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1021, у розділі «бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле-джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне виробництво, текстильні цехи у виробництвах штучного і синтетичного волокна». А після прийняття Закону № 1788-ХІІ- у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583.

Згідно з положенням статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Призначення пільгової пенсії робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, залежить від наявності підстав та умов, передбачених саме цією нормою права, і не пов`язано з законодавчими передумовами, встановленими для інших категорій осіб, визначених статтею 13 цього Закону, які мають право на пільгову пенсію, але за умов і в порядку, передбачених окремо для кожної категорії таких осіб. Тобто, для призначення пенсії за пунктом «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ особа мала бути робітницею не будь-якого текстильного виробництва, а текстильного виробництва за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, бути зайнятою (працювати) на верстатах і машинах, мати відповідні стаж роботи та вік. Трудовий стаж для призначення пільгової пенсії на підставі цього пункту підтверджується відповідно до положень Порядку з урахуванням тривалості, складу, режиму і порядку обліку робочого часу для робітниць текстильного виробництва. Для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Нормативні положення щодо обліку, тривалості чи режиму робочого часу, як-от перебування на роботі повний/неповний робочий день (наприклад, як це визначено пунктами «а», «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ), застосування яких приписано до інших категорій осіб, перелік яких наведений у статті 13 цього Закону, до осіб, які заявлять про право на пенсії за пунктом «є» статті 13 зазначеного Закону, не мають застосовуватися.

Отже, стаж роботи позивача за професією ткача в період з 19 липня 1982 року по 10 грудня 2003 року та з 09 червня 2005 року по 01 березня 2006 року підтверджено трудовою книжкою та довідкою ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта на довідку ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» від 20 вересня 2018 року № 04/332, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не має необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки органом, який наділений правом визначати наявність стажу для призначення відповідної пенсії, є органи Пенсійного фонду України, а не ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно дост.181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Отже, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним судом у постанові від 22 травня 2018 року справі №607/6447/17-а (адміністративне провадження №К/9901/32448/18).

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 на момент звернення до відповідача із заявою про призначення їй пенсії мала необхідний стаж роботи та вік, що давали їй право на призначення пенсії відповідно до пункту «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відтак судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №500/2722/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.07.2019.