Справа № 200/7897/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 р. Справа№200/7897/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, яка виразилася у невиплаті грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати станом на січень 2019 року у відповідності до наказу керівника апарату Дружківського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року № 247-В.

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7897/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 12 липня 2019 року суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі.

За правилами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно не здійснив на його користь виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно наказу керівника Дружківського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року № 247-В про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів з виплатою грошової допомоги. Позивач зауважив, що вищезазначений наказ до теперішнього часу, ані змінений, ані скасований, отже, його право на отримання грошової допомоги у 2019 році вже реалізовано, хоча фактично така допомого йому виплачена не була.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву позивача, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на відсутність коштів для виплати позивачу грошової допомоги згідно кошторису на 2019 рік.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 4 січня 2003 року Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

На підставі відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 судом встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах із Дружківським міським судом Донецької області з 1 лютого 2008 року та працю на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій Дружківського міського суду Донецької області. Позивачу присвоєно 8 ранг посад державних службовців категорії «В».

28 грудня 2018 року керівником апарату Дружківського міського суду Донецької області було видано наказ № 247-В «Про надання відпустки ОСОБА_1 ». Згідно зазначеного наказу позивачу надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 1 лютого 2018 року по 1 лютого 2019 року тривалістю 14 (чотирнадцять) календарних днів, з 2 січня 2019 року по 16 січня 2019 року включно, та допомогу на оздоровлення. Підставою для видання наказу була відповідна заява позивача та «погодження в установленому порядку».

5 лютого 2019 року позивач звернувся на адресу начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області із письмовою заявою, у якій просив повідомити йому причини невиплати на його користь грошової допомогти до щорічної відпустки у січні 2019 року, просив здійснити нарахування відповідної грошової допомоги відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу».

У відповідь листом відповідача від 21 лютого 2019 року № 04-357/19 позивача поінформовано, що фінансування судів здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, передбаченими Державним бюджетом України на відповідний рік, а ТУ ДСА України в Донецькій області є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України в межах, передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік. Так, позивачу повідомлено, що по Дружківському міському суду плановий фонд оплати праці на січень 2019 року складає 678 тис, грн. Фактично використано коштів на суму 583,3 тис. гри., в тому числі:

Оплата посадових окладів - 307,0 тис. грн.

Надбавка за ранг - 4,8 тис грн.

Надбавка за вислугу років - 80,3 тис. грн.

Надбавка за інтенсивність праці - 30,0 тис. грн.

Надбавка за адмінпосаду голові суду - 2,7 тис. грн.

Надбавка за наукову ступінь суддям - 5,8 тис. грн.

Доплата прибиральницям - 0,5 тис. грн.

Оплата праці за цивільно.-правовими договорами -8,3 тис. грн.

Оплата щорічних відпусток - 143,9 тис. грн.

Відповідач у зазначеному листі також зауважив, що всі обов`язкові складові заробітної плати було нараховано та виплачено та за рахунок економії фонду була надана надбавка за інтенсивність праці в розмірі 25% посадового окладу. Обґрунтовуючи неможливість виплати на користь позивача грошової допомоги до частини щорічної відпустки у 2019 році відповідач зазначив, що різниця між плановим та фактичним фондом заробітної плати складає 94,7 тис. грн. (678-583,3), що майже в 2,5 рази менше суми матеріальної допомоги на оздоровлення 8-ми відпускникам, яка за попереднім розрахунком склала 230 тис. грн.

Таким чином, відповідач резюмував, що заробітна плата за січень місяць була виплачена всім працівникам суду у визначений законом строк пропорційно фактично відпрацьованому робочому часу згідно відомостей, що містяться у наданих табелях обліку робочого часу. Зважаючи на те, що діюче законодавство України не передбачає поділ матеріальної (грошової) допомоги на частини, і вона виплачується один раз на календарний (бюджетних) рік однією сумою при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки, право позивача на таку допомогу може бути реалізовано при наданні другої частини відпустки в будь-який інший період з урахуванням передбаченого фонду оплати праці, що, на думку відповідача, не порушує державних гарантій в оплаті праці.

Не погодившись із наданою відповіддю, позивач 9 квітня 2019 року звернувся до Державної судової адміністрації. Листом ДСА України від 17 квітня 2019 року вих. № М565-19-616/19 надано відповідь, згідно якої листом від 18 березня 2019 року № 04-480/19 ТУ ДСА поінформувало ДСА України, що питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення вже було предметом розгляду Управління, за результатами якого позивачу надано обґрунтовану відповідь.

Отже, як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи, відповідач не заперечує саме право на надання позивачу частини щорічної основної відпустки чи його право на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, а зазначає лише, що відсутність коштів на виплату грошової допомоги є поважною причиню невиконання наказу від 28 грудня 2018 року та невиплати позивачу належної допомоги у січні 2019 року із наданням частин щорічної відпуски.

Також, згідно довідки Дружківського міського суду Донецької області від 8 квітня 2019 року № 3 судом встановлено, що наказ № 247-В від 28 грудня 2018 року «Про надання відпустки ОСОБА_1 » не скасовувався.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Державний службовець, відповідно до вимог статті 7 зазначеного Закону, має право, зокрема, на:

4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу;

5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону;

Державні службовці також реалізують інші права, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Згідно норм статті 57 цього Закону державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про відпустки» щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

У випадку поділу щорічної відпустки на частини допомога для оздоровлення може виплачуватися працівникові один раз однією сумою при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника (Лист Мінсоцполітики від 10 вересня.2017 року №2416/0/101-17).

З аналізу норм чинного законодавства суд доходить висновку, що право на отримання матеріальної допомоги виникає у разі отримання відпустки, а не в разі виникнення тільки права на відпустку. Водночас, як встановлено матеріалами справи, позивач отримав відпустку тривалістю 14 календарних днів у період з 2 січня 2019 року по 16 січня 2019 року включно, тобто наказ від 28 грудня 2018 року № 247-В у цій частині вже реалізований. Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виплати позивачу грошової допомоги до частини щорічної відпустки у 2019 році на виконання зазначеного наказу.

Суд вважає неприйнятними посилання відповідача на відсутність коштів, передбачених відповідним кошторисом на січень 2019 року для виплати позивачу. Слід зазначити, що наказ про надання позивачеві частини щорічної відпустки із виплатою грошової допомоги був виданий на підставі відповідної заяви позивача та погодження в установленому порядку, що вбачається зі змісту цього наказу. Суд зауважує, що не є належним доказом неспроможності виплатити позивачу відповідну грошову допомогу (відсутності бюджетних асигнувань) посилання відповідача, викладені як у відзиві на позов, так і у листі позивачу щодо того, що різниця між плановим та фактичним фондом заробітної плати в 2,5 рази менше суми матеріальної допомоги на оздоровлення 8-ми відпускникам, оскільки в межах розгляду даної справи, суд розглядає аргументи докази лише відносно однієї особи позивача. Інших доказів, у тому числі щодо здійснення відповідачем дій для виділення додаткових асигнувань, можливості використання коштів за рахунок економії фонду тощо, суду не надано.

Відповідно до Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 5 квітня 2011 року № 82 територіальні управління Державної судової адміністрації України (далі - територіальні управління) утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і входять до системи органів Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України). Згідно пункту 2 Положення територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються. Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Відповідно до норм пункту 4 зазначеного Положення основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів, з метою створення належних умов для їх функціонування, суддів та забезпечення роботи суддівського самоврядування.

Територіальні управління відповідно до покладеного на них завдання, зокрема:

1) забезпечують належні умови діяльності місцевих судів;

11) здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів;

28) здійснюють інші повноваження, визначені законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це ро повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги наявні матеріали справи та зроблені судом висновки, враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведено, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позов та відповідно про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову до суду, питання про розподіл судових витрат в силу положень статті 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги до частини щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову допомогу до частини щорічної відпустки у розмірі середньомісячної заробітної плати станом на січень 2019 року відповідно до наказу керівника апарату Дружківського міського суду Донецької області від 28 грудня 2018 року № 247-В.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 12 липня 2019 року. Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар