Справа № 820/922/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р.Справа № 820/922/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року (суддя Панов М.М.; м. Харків; повний текст рішення складено 11.04.2019) по справі № 820/922/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:
01.03.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" (далі - позивач, ТОВ "МОНІТОР") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення № та № від 06.10.2016.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" до Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № та № від 06.10.2016.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017 апеляційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 - залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" до Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2018 по даній адміністративній справі касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неврахування поданих позивачем доказів, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що підприємством до перевірки було надано всі необхідні первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, що підтверджують реальність проведеної господарської операції з ТОВ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" та правомірність формування податкового кредиту.

Заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач подав відзив в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що посадовими особами Східної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на підставі направлення від 07.09.2016 №452, наказу від 05.09.2016 №741 та з огляду на отримання ухвал від 22.06.2016 та від 01.08.2016 Солом`янського районного суду міста Києва по клопотанню слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, було проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Монітор» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп» за лютий 2015 року та подальшому ланцюгу постачання.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму залишку від`ємного значення суми податку на додану вартість в лютому 2015 року на 3143,00 грн. та занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджет на 2568007,00 грн.; пункту 11 Положення бухгалтерського обліку «Витрати», статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток, нарахованого за результатами декларації з податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 233955,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 20.09.2016 №4378/20-38-14-02-07/30036167 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.10.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 385210,50 грн., з яких 256807,00 грн. за основним платежем та 128403,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у загальному розмірі 233955,00 грн.; №2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3143,00 грн.

За результатом адміністративного оскарження рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 09.12.2016 №6842/10/20-40-10-01-14 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.10.2016 №, а податкові повідомлення-рішення від 06.10.2016 № та №2 залишено без змін.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп» з огляду на фіктивність укладених правочинів та безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Вказаний висновок контролюючого органу ґрунтуються на матеріалах досудового розслідування внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.12.2015 за №0000630 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 212, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, у тому числі і контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп».

Як встановлено перевіркою, в період 2014 - 2016 років учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_1 зареєстровані або перереєстровані на підставних осіб ряд підприємств, в тому числі і ТОВ «Торговий Дім «Метрокепітал Груп», з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом використання реквізитів та банківських рахунків у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення валових витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки. Також, на банківські рахунки вказаних СГД з ознаками «фіктивності» перераховувалися грошові кошти реально діючих підприємств за ніби-то надані послуги, виконані роботи чи поставлені товари з метою переведення грошових коштів у готівкову форму та повернення їх клієнтам за вирахуванням певних відсотків. З метою встановлення фактичного місцезнаходження службових осіб підприємств здійснено виїзди за податковими адресами підприємств, в результаті яких встановлено, що офісні та складські приміщення відсутні.

Окрім того, в ході аналізу інформації з єдиного реєстру податкових накладних АІС ДФС встановлено, що номенклатура товарів, які купуються у постачальників, не відповідає номенклатурі проданих товарів в адресу реально діючого сектору економіки. Даний факт свідчить про безтоварність проведених фінансово-господарських операцій та про їх лише документальний характер, який суперечить нормам цивільного та податкового законодавства України. В рамках кримінального провадження проведено ряд обшуків, за результатами яких виявлено та вилучено 56 печаток СГД - транзитно-конвертаційних підприємств, якими користувалася у своїй діяльності група осіб під керівництвом ОСОБА_1 . Також в ході досудового розслідування кримінального провадження допитано ряд осіб, які рахуються керівниками та засновниками транзитно- конвертаційних підприємств, та які повідомили, що не мають відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємств.

Також, в рамках кримінального провадження №0000630 від 08.12.2015 на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.03.2016 за адресою АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено печатки ряду підприємств та первинні документи, зокрема і ТОВ «Торговий Дім «Метрокепітал Груп» (копії актів, договорів, банківських документів, копії карток із зразками підписів, копії паспортів з картками фізичної особи - платника податків, видаткові та товарно- транспортні накладні та інше).

Згідно договору від 23.02.2015 №2302/15 ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП", (надалі - «Постачальник»), в особі директора Вівтенко М.О., з однієї сторони, та ТОВ «МОНІТОР», (надалі - «Покупець»), в особі директора - Немировсъкого М.М., уклали договір про наступне: 1. Загальні положення: 1.1. На умовах даного договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві товар визначений у п. 1.2 Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар; 1.2. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за Договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються згідно видаткової накладної та специфікаціях; 1.3. Якість товару, що поставляється за Договором, має відповідати діючим стандартам країни - виробника; 2. Умови та порядок поставки продукції: 2.1. Відвантаження продукції здійснюється транспортом Постачальника; 2.2. Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, а також за взаємною домовленістю можлива оплата простим векселем. За згодою сторін форма та порядок розрахунків можуть змінюватися; 2.3. Покупець проводить розрахунок в сумі 100% передоплати, а по взаємній домовленості з Постачальником, може одержати відстрочення платежу строком до 90 банківських днів після отримання товару; 2.4. Перехід права власності на товар (продукцію) від Постачальника до Покупця відбувається після відповідного прийому - передачі товару (продукції) та оформлення відповідної видаткової накладної.

Не погодившись прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи не підтвердилось фактичне виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та відповідно, знайшло підтвердження безпідставне формування податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський обліку. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закони України "Про бухгалтерський обліку і фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична і інші види звітності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Згідно з п.п.2.4 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що між ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп (постачальник) та ТОВ Монітор (покупець) укладено договір поставки № 2302/15 від 23.02.2015 року, предметом якого є постачання товару (фурнітури) (а.с. 100, 101).

Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, її часткове співставлення (асортимент, номенклатура), визначаються згідно видаткової накладної та специфікації (п. 1.2 договору).

Згідно із п. 2 Договору, відвантаження товару здійснюється транспортом постачальника. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, а також, за взаємною домовленістю можлива оплата простим векселем. За згодою сторін форма та порядок розрахунків можуть змінюватися. Покупець проводить розрахунок в сумі 100% передоплати, а по взаємній домовленості з Постачальником може одержати відстрочення платежу строком до 90 банківських днів після отримання товару. Перехід права власності на товар (продукцію) від Постачальника до Покупця відбувається після відповідного прийому-передачі товару (продукції) та оформлення відповідної видаткової накладної.

На виконання умов договору сторонами складено специфікацію № 1 від 23.02.2015 на постачання товарів, яка є невід`ємною частиною договору № 2302/15 від 23.02.2015 року, в якій сторони визначились щодо найменування товару, одиниці виміру, його кількості та вартості, а саме: фурнітура в комплекті (К1) 10000 шт. сума без ПДВ 416 250,00 грн. фурнітура в комплекті (К2) у кількості 30000 сумі без ПДВ 883 500,00 грн. Разом без ПДВ 1299750,00 грн., Всього з ПДВ 1559700,00 грн. (т. 1 а.с. 102)

ТОВ "Торговий дім "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" виписано видаткові накладні: № 79 від 26.02.2015 на товар фурнітура в комплекті (К1) у кількості 10000 шт. на загальну суму 499500,00 грн., в т.ч. ПДВ 83250,00 грн. (т. 1 а.с. 103); фурнітуру в комплекті (К2) у кількості 30000,00 шт. на суму у загальному розмірі 1060200,00 грн., в т.ч. ПДВ 176700,00 грн. (т. 1 а.с.105) та податкові накладні від 26.02.2015 № 79 на фурнітуру в комплекті (К1) у кількості 10000 шт. на загальну суму 499500,00 грн., в т.ч. ПДВ 83250,00 грн. (т. 1 а.с.107) та від 27.02.2015 № 80 фурнітуру в комплекті (К2) у кількості 30000,00 шт. на суму у загальному розмірі 1060200,00 грн., в т.ч. ПДВ 176700,00 грн. (т. 1 а.с. 109).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до складу податкового кредиту за лютий 2015 року в сумі 259 850,00 грн., які відповідають додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за лютий 2015 року та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Транспортування придбаного товару здійснювалось транспортним засобом ГАЗ № 388-65 ХА водієм ТОВ "МОНІТОР" на підставі товарно-транспортних накладних: від 26.02.2015 № 26/02/01 та від 27.02.2015 № 27/02/01 ( т. 1 а.с. 104, 105).

Розрахунки за поставлений товар відбувались у безготівковій формі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями, згідно яких позивачем частково сплачено ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" суму за товар у загальному розмірі 277,960 грн, а саме: № 609 від 24.03.2015 на суму 70187,00 грн., № 610 від 24.03.2015 на суму 103627 грн., № 679 від 05.05.2015 на суму 104146,00 грн. (т. 1 а.с. 111-113).

Щодо залишку несплаченої суми у розмірі 1281740,00 грн., судом встановлено, що ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп листом від 14.05.2015 року звернулось до ТОВ Монітор з проханням заборгованість по договору № 2302/15 від 23.02.2015 року в сумі 1281740,00 грн. перерахувати ТОВ Ренесанс Славія Інтвестмент та ТОВ Укртехбізнес (т. 1 а.с. 114).

Вказана сума заборгованості була погашена позивачем у повному обсязі у спосіб, зазначений в листі ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп від 14.05.2015 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями: № 695 від 14.05.2015, № 712 від 20.05.2015, № 720 від 26.05.2015, № 743 від 02.06.2015, № 748 від 03.06.2015, № 754 від 04.06.2015, № 773 від 08.06.2015, № 780 від 11.06.2015 (т. 1 а.с. 115-122), а також рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 09.12.2016 року № 6842/10/20-40-10-01-14 про результати розгляду скарги ТОВ Монітор.

Таким чином, розрахунки між сторонами договору поставки № 2302/15 від 23.02.2015 року проведено у повному обсязі. Станом на 01.02.2015 року дебіторська/кредиторська заборгованість перед ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп відсутня, що підтверджується даними акту перевірки (а.с. 19).

Також в ході перевірки встановлено, що результати господарських операцій з ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп було включено до декларації з податку на прибуток за 2015 рік в повному обсязі, про що свідчать дані бухгалтерського обліку.

Також судом встановлено, що в подальшому, отриманий від ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп товар (фурнітура) був використаний позивачем для пошиття панам, кашкетів Міноборони у рамках договору підряду № Г-2/109 від 14.04.2015 року.

Вказаний договір був укладений між ТОВ Монітор (замовник) та ДП Підприємство Качанівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№54) (підрядник), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується надати послуги з пошиття панам, кашкетів Міноборони з наданої замовником сировини (а.с. 123, 124).

Факт виконання умов вказаного правочину підтверджується накладною, актом здачі приймання робіт (а.с. 126, 127).

Також, між ТОВ Монітор (замовник) та ДП Підприємство Качанівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№54) (підрядник) укладено договір підряду № Г-2/107 від 31.03.2017 року, предметом якого є зобов`язання підрядника надати послуги з пошиття бейсболки-блайзер з наданої замовником сировини. (а.с. 128-131).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем залучено до матеріалів справи накладну, акт прийому передачі робіт (а.с. 132, 133).

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені речі були поставлені ТОВ Монітор до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на виконання договору № 56-15 від 31.03.2015 року (а.с. 134, 135), що підтверджується специфікацією, графіком постачання, видатковими накладними, ТТН, податковими накладними (а.с. 136-144).

Також, між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ Монітор укладено аналогічні за своєю правовою природою договори про поставку для державних потреб матеріально технічних засобів речової служби № 286/3/15/129 від 28.04.2015 року, № 286/3/15/130 від 28.04.2015 року, № 286/3/15/131 від 28.04.2015 року, предметами яких була поставка капелюхів та головних уборів, виконання чого підтверджується рознарядками Міністерства оборони України, видатковими накладними, рахунками фактурами, актами приймального контролю (якості), ТТН (а.с. 145-187).

Як було встановлено контролюючим органом під час проведення перевірки, ТОВ Монітор орендує нежитлове приміщення згідно договору № 01/06-2016 від 01.06.2016 року у фірми Марс (а.с. 15).

Дослідивши зміст наданих позивачем документів, колегія суддів дійшла висновку, що господарські операції позивача з ТОВ Торговий дім Метрокепітал Груп мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, мали зв`язок із господарською діяльністю позивача, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включено до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість за спірний період, відповідачем по справі не надано. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред`являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

З приводу доводів податкового органу, що пункти навантаження ТМЦ, вказані у ТТН, не співпадають з податковою адресою контрагента позивача, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не містить обмежень щодо того, з яких саме пунктів може відвантажуватися товар, у тому числі не вимагає, щоб навантаження здійснювалося за юридичною адресою постачальника.

Як пояснив представник позивача з цього приводу, товар придбавався ТОВ "МОНІТОР" у ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" на ТЦ Барабашова за місцем фактичного здійснення контрагентом господарської діяльності з продажу фурнітури, що не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору поставки.

Стосовно посилання податкового органу про наявну інформацію відносно контрагента позивача в базі даних "Архів електронної звітності", за результатами аналізу якої не простежується придбання ТМЦ в номенклатурі "фурнітура", тобто відбувся продаж товару відмінного від придбаного, а також на наявність досудового розслідування внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.12.2015 за №0000630 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 212, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, у тому числі і контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Метрокепітал Груп», колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч. 6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, інформація щодо контрагента позивача про наявність зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвал в рамках кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

В той же час, відповідачем не було надано суду вироку суду, яким би було встановлено, що ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" було зареєстроване в державних органах влади з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої чинним законодавством України; що між позивачем і вказаною юридичною особою укладались фіктивні господарські угоди, в тому числі з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, підроблялись первинні документи або що поставка ТМЦ від вказаного контрагента позивачу фактично не відбувалась.

Отже, жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договору публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договору із позивачем, його контрагент був платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, тобто мав достатній об`єм правоздатності для укладення угоди.

Отже, факт порушення кримінальної справи відносно контрагента позивача не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 826/6280/13-а, від 20.02.2018 по справі № 813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі № 802/4940/14.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, зазначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або ж про те, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди, контролюючий орган під час розгляду справи не навів, а судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні положень статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем в акті перевірки не наведено доказів: неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників; відсутності руху активів у процесі здійснення господарських операцій; відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін правочинів; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цих операцій в інший спосіб; отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачу, як платнику податку було відомо про можливі порушення з боку його контрагента, а також те, що метою позивача було здійснення господарських операцій з даним підприємством для одержання податкової вигоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача та приходить до висновку, що позивачем було дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях із ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "МЕТРОКЕПІТАЛ ГРУП" у лютому 2015 року, позивачем подано декларації з ПДВ. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ Монітор є обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення № та № від 06.10.2016. є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі № 820/922/17 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНІТОР" - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 06.10.2016 № та № .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 12.07.2019 року