Справа № 200/7217/19-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р. Справа№200/7217/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради, відповідно до тексту якого позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 26.09.2017 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ; зобов`язати Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини. Крім цього, позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач всупереч Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" відмовив у призначенні допомоги при народженні дитині, посилаючись на протокол засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 06.09.2017 року №104. Відповідно до акту перевірки місця проживання встановлено відсутність позивача за вказаною у довідці адресою, тому допомогу при народженні дитини відповідачем було вирішено не виплачувати. Вважає, що відмова відповідача у призначенні допомоги позивачу, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправним.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідачем у встановлений судом строк надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній просив суд відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, позивач 14.07.2017 року вперше звернулася до управління з приводу призначення допомоги при народженні дитини на доньку, ОСОБА_2 , відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми". Проте, допомогу не було призначено у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання згідно рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО №104 від 06.09.2017 року. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення (відновлення) виплат здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально-побутових умов заявника. Перевірка відносно позивача була проведена 16.08.2017 року та місце її проживання не підтверджено відповідним актом перевірки.

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідок від 13.07.2017 року №000265022 та від 13.07.2017 року № позивача та її сина взято на облік як внутрішньо переміщених осіб у м. Краматорськ Донецької області

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 14.07.2017 року позивач звернулася до УСЗН Краматорської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Протоколом засідання комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 104 від 06.09.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті допомоги при народженні дитини.

Розпорядженням управління соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області вирішено не призначати допомоги позивачу з посиланням на протокол засідання комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО №104 від 06.09.2017 року.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності відмови у призначення державної допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев`ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Судом встановлено, що з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини позивач вперше звернувся до УСЗН без пропуску встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів, однак позивачу було відмовлено у зв`язку з не підтвердженням місця фактичного проживання, яке зазначено у довідки ВПО.

Позивач і її дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, у зв`язку із не підтвердженням місця фактичного проживання. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є неспростовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Щодо клопотання Позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до витягу з протоколу №104 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат, внутрішньо переміщеним особам, позивачу було відмовлено у виплаті соціальних виплат.

Проте, про відмову у призначені виплати допомоги при народженні дитини позивач дізналась з відповіді відповідача, яка датована 11.04.2019 року.

Відповідачем доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення (отримання ОСОБА_1 ) про відмову у призначенні таких виплат суду не надано.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що будь-яких доказів про направлення Позивачу повідомлення про відмову у призначенні допомоги при народженні, Позивач не могла знати про порушення своїх прав, а тому суд вважає, що причини пропуску строку звернення Позивачем до суду з позовом є поважними, та підлягають поновленню.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини.

Стосовно зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини суд зазначає наступне.

Вказана вище вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе дискреційні права суб`єкту владних повноважень. Суд може вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічного права, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Призначення допомоги є дискреційним повноваженням відповідача, тому суд може лише зобов`язати управління повторно розглянути заяву позивача від 14.07.2014 року про призначення допомоги при народженні дитини, вказавши на виявлені порушення, допущені при відмові у призначенні допомоги.

Із вказаною правовою позицією щодо дискреційних повноважень органів, що призначають соціальні виплати погодився і Перший апеляційний адміністративний суд у постановах №200/2009/19-а від 03.07.2019 року, №200/2803/19-а від 25.06.2019 року.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування розпорядженя управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 26.09.2017 року, яким вирішено не призначати допомогу при народженні дитини ОСОБА_1 .

Відтак, після скасування судом розпорядження відповідач повинен повторно розглянути заяву позивача від 14.07.2017 року про призначення допомоги при народженні дитини з урахуванням правової позиції суду, викладеної у даному рішенні.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів існування у владного суб`єкта наміру допускати порушення закону у процедурі поновлення нарахування та виплати пенсії у майбутньому. З цих міркувань суд не знаходить підстав для задоволення, адже вимоги заявлені на майбутнє, стосуються правовідносин, котрі ще не склались у часі, стосуються правовідносин, відносно яких відсутні докази обрання владним суб`єктом наперед певного варіанту правової поведінки.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 382 КАС України судом не виявлено.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 26.09.2017 року, яким вирішено не призначати допомогу при народженні дитини ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2017 року про призначення державної допомоги при народженні дитини з урахуванням правової позиції суду, викладеної в даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2019 року.

Суддя І.В. Буряк