Справа № 160/3632/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 року Справа № 160/3632/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представника позивача представника відповідача Діденка Р.А. Москалець Г .В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Інвест-Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Інвест -Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
Прийняття зазначених податкових повідомлень - рішень обумовлено висновками відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ «Ресурс Інвест - Груп» із контрагентом - постачальником ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», які в свою чергу ґрунтуються на вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 р. у справі №201/4522/18, яким визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України директора ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» - ОСОБА_2 .
Однак, відповідачем було проігноровано той факт, що на момент проведення перевірки зазначений вирок було скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 р. та призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції.
А отже висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між ТОВ «Ресурс Інвест - Груп» із ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» не підтверджено жодними доказами та не відповідають дійсності, оскільки всі господарські операції, які вчинялися між позивачем та його контрагентом у періоді, що перевірявся, є реальними, підтверджуються первинними документами, а на момент правовідносин із позивачем ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» мало необхідний обсяг правосуб`єктності та було зареєстровано як платник податку на додану вартість. Усі витрати, які задекларовані ТОВ «Ресурс Інвест-Груп» підтверджуються відповідними первинними документами, як це передбачено вимогами Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі №160/3632/19 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження на 28 травня 2019 року. Останнє судове засідання відбулось 25 червня 2019 року.
28 травня 2019 року представником відповідача наданий відзив на адміністративний позов, в якому він заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що результати дослідження діяльності ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» (і.к. 41077038) за період квітень - травень 2017 року вказують на те, що метою його створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в т.ч. ТОВ «Ресурс Інвест - Груп». Так як ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» до контролюючого органу по податку на додану вартість за квітень - травень 2017 року не звітувало, це призвело до виникнення розбіжностей по ПДВ між контрагентами. Єдина податкова декларація з податку на додану вартість подана ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за червень 2017 року. Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств та фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» не подавало. Крім того, згідно з наявною у контролюючого органу податковою інформацією, що міститься в ІС «Податковий блок», ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за квітень - травень 2017 року до контролюючого органу за місцем податкової реєстрації були подані звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, а також податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1 та 2 квартал 2017 року. Згідно таких звітів на підприємстві працювала 1 особа (директор) ОСОБА_2 (дата прийняття на роботу 10.01.2017р., вік 21 рік - 1996 р.н.) нарахування та виплата доходу у 1 та 2 кварталі 2017 року здійснена з кодом 101 «Заробітна плата нарахована (виплачена)», що свідчить про відсутність у контрагента в період з моменту державної реєстрації найманих працівників.
Згідно баз даних посадова особа ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) була одночасно засновником, директором та головним бухгалтером 2 підприємств, а саме: ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» (і.к. 41077038), розташованому в Донецькій області м.Костянтинівка та ТОВ «Мезор» (і.к. 40805339), розташованому в Київській області м.Бровари, вела бухгалтерський та податковий обліки при значному обсягу документообігу, укладала угоди в різних регіонах України.
За квітень 2017 р. ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» виписано податкових накладних на реалізацію товарів, робіт (послуг) в кількості 415 штук 4323 номенклатурних позицій в адресу 171 суб`єктів господарювання - покупцям з 15 областей України. Даний факт унеможливлює здійснення таких господарських операцій та вказує на ознаки її нереальності стосовно врахування реального часу здійснення операцій. Так, якщо підрахувати затрати часу лише на виписку документів по податковим зобов`язанням ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» за квітень 2017 року, то вони складуть в середньому 208 годин. Отже, директору (головному бухгалтеру) в одній особі ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» потрібно було б витрачати до 10 годин на добу протягом 5 денного робочого тижня тільки на опрацювання вищезазначеної документації, і це без урахування часу на ведення податкового та бухгалтерського обліку та інших обов`язків директора та бухгалтера.
До того ж, не можливо встановити походження ТМЦ за ланцюгом постачання, так як у контрагента ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» - ТОВ «Астіон Буд» фактично відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності: відсутні бази матеріальних ресурсів, основних фондів, виробничої бази, кваліфікованих найманих працівників, що унеможливлює здійснення господарської діяльності.
Відсутність у ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» та у його постачальника ТОВ «Астіон Буд» (і.к. 39163316) будь - якого персоналу, власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень, свідчить про безтоварність операцій між ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» та ТОВ «Ресурс Інвест - Груп».
03 червня 2019 року позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій він заперечив проти доводів представника відповідача, наведених у відзиві, та зазначив, що доводи податкового органу про те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» було анульовано тільки 01.08.2018 року, в той час як спірні господарські операції відбувались в квітні-травні 2017 року, тому такі доводи не заслуговують на увагу.
Наступним обґрунтуванням відповідача безтоварності господарських операцій між позивачем та постачальником є те, що останній не має матеріально-технічної бази для здійснення ним підприємницької діяльності (основних засобів, офісних та складських приміщень, обладнання, робочої сили тощо). Однак, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Щодо інформації з інформаційних баз даних ДФС України про неодноразове порушення постачальником податкового законодавства (не подавав декларації), то порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.
Стосовно неможливості посадової особи ОСОБА_2 самостійно проводити діяльність на підприємстві, то дані розрахунки є тільки припущеннями відповідача, як наслідок, на них не можуть ґрунтуватись висновки про безтоварність господарських операцій між постачальником та позивачем.
До того ж, директор постачальника могла залучати інших осіб до своєї підприємницької діяльності на підставі господарських договорів, цивільно-правових угод або взагалі без оформлення будь-яких відносин.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти адміністративного позову, просила відмовити в його задоволенні повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з висновками означеного акта, перевіркою встановлено порушення:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 239 509 грн., в тому числі за 2017 рік у сумі 239509 грн.;
- п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п.201.4, п. 201.7 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 266121 грн., в тому числі за квітень 2017 року у сумі 142891 грн., за травень 2017 року у сумі 123230 грн..
Враховуючи наведені обставини, посадові особи відповідача в акті перевірки вказали, що наведена у вказаному вироку інформація дає підстави для висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність якого встановлена вироком суду, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними уповноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг.
Таким чином, первинні документи, складені ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» по взаємовідносинам із ТОВ «Ресурс Інвест-Груп», є неправомірно складеними, носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь-яких господарських операцій між вказаними підприємствами.
Отже, із інформації, яка відображена в акті перевірки, суд робить висновок, що позиція податкового органу ґрунтується на вищевказаному вироку.
В той же час судом встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2018 р. у справі № 201/4522/18 (провадження № 11-кп/803/220/18) апеляційну скаргу захисника Доронкіна І.І. в інтересах обвинуваченої ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 205 КК України, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Тож, винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень обумовлено лише фактом постановлення такого вироку у відношенні директора та засновника ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс».
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи приписи зазначеної норми суд не приймає до уваги доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву стосовно відсутності у ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» основних фондів, трудових ресурсів для виконання задекларованих із позивачем господарських операцій та відсутності придбання по ланцюгу постачання товарі, які реалізовані в адресу ТОВ «Ресурс Інвест-Груп».
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «Ресурс Інвест-Груп» та ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» і реальність зміни майнового стану першого.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов`язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника.
Як встановлено судом, 03.04.2017 р. між ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» (постачальник) та ТОВ «Ресурс Інвест-Груп» (покупець) укладено договір поставки № 03/04 - 2017, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у визначений строк покупцю у власність товар в асортименті та у кількості, що передбачені у Специфікаціях до цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку та у строки, встановлені цим Договором і Специфікаціями, які є невід`ємною частиною договору.
На виконання умов вказаного договору поставки між позивачем та постачальником було погоджено поставку товару згідно наступних специфікацій: від 07.04.2017 р., від 12.04.2017 р., від 14.04.2017 р., від 27.04.2017 р. від 28.04.2017 р. (Різець ЗР4-80), від 28.04.2017 р. (Підкладка Р-24, Накладка Р-24, підкладка Р-33, Накладка рейкова Р-33, Костиль-16, Болт шляховий М 22/115 з гайкою), від 10.05.2017 р. від 12.05.2017 р. (Підкладка рейкова Р-33, Накладка рейкова Р-33, Костиль 16x16), від 12.05.2017 р. (Костиль 14), від 15.05.2017 р. та від 16.05.2017 р..
Постачання товару підтверджується видатковими накладними (далі -ВН) та товарно-транспортними накладними (далі - ТТН): ВН від 07.04.2017 р. №90 та ТТН від 12.04.2017 р. № 91; ВН та ТТН від 14.04.2017 р. № 92; ВН та ТТН від 27.04.2017 р. № 221; ВН та ТТН від 28.04.2017 р. № 222; ВН та ТТН від 28.04.2017 р. № 256, ВН та ТТН від 10.05.2017 р. №52. ВН та ТТН від 12.05.2017 р. № 53, ВН та ТТН від 12.05.2017 р. № 82; ВН та ТТН від 15.05.2017 р. №83; ВН та ТТН від 16.05.2017 р. № 54.
Позивачем було частково оплачено постачальнику поставлений товар на загальну суму 442492,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 28.04.2017 р. № 118, від 12.05.2017 р. № 135, від 19.05.2017 р. № 137, від 24.05.2017 р. № 140, від 26.05.2017 р. № 141, від 31.05.2017 р. № 146 та від 01.06.2017 р. № 147.
В подальшому борг позивача перед постачальником в розмірі 716237,12 грн. було відступлено товариству з обмеженою відповідальністю «Фрідом торг» на підставі договору від 20.04.2018 р. №20/04-2018. На виконання даного договору позивачем було у повному обсязі сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «Фрідом торг» відповідні грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.04.2018 р. № 108, від 16.05.2018р. № 126 та від 12.06.2018 р. № 140, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Постачальником на виконання умов договору поставки від 03.04.2017 р. № 03/04 - 2017 були складені та видані позивачу податкові накладні: від 07.04.2017 р. № 90, від 12.04.2017 р. № 91, від 14.04.2017 р. № 92, від 27.04.2017 р. № 221, від 28.04.2017 р. № 222, від 28.04.2017 р. № 256, від 10.05.2017 р. № 52, від 12.05.2017 р. 53, від 12.05.2017 р. № 82, від 15.05.2017 № 83, від 16.05.2017 р. № 54.
Щодо доводів представника відповідача про відсутність ділової мети позивача під час укладання договору постачання від 03.04.2017 р. № 03/04 - 2017 із ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», то судом такі доводи відхиляються, оскільки вони спростовуються наступним.
Придбаний у ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» товар в подальшому був перепроданий позивачем на підставі договору від 04.05.2015 р. № 10 товариству з обмеженою відповідальністю «Метал Інвест Компані» та товариству з обмеженою відповідальністю «Гідроспецфундаментбуд» згідно усного договору., що підтверджується такими документами: ВН від 07.04.2017 р. № 36, ТТН від 07.04.2017 р. № Р55; ВН від 12.04.2017 р. №37, ТТН від 12.04.2017 р. № Р37; ВН від 14.04.2017 р. № 38, ТТН від 14.04.2017 р. № Р38; ВН від 27.04.2017 р. №41, ТТН від 27.04.2017 р. № Р41; ВН від 28.04.2017 р. № 42, ТТН від 28.04.2017 р. № 42; ВН 03.05.2017 р. № 43, ТТН від 03.05.2017 р. № Р43; ВН від 10.05.2017 р. № 44, ТТН від 10.05.2017 р. №Р44; ВН від 12.05.2017 р. № 45, ТТН від 12.05.2017 р. № Р45; ВН від 12.05.2017 р. № 46, ТТН від 12.05.2017 р. № Р46; ВН від 15.05.2017 р. № 47 ТТН від 15.05.2017 р. № Р47, ВН від 16.05.2017 р. № 48. ТТН від 16.05.2017 р. №Р48.
За поставлений по вказаним документам товар покупцями були здійснені розрахунки у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 10.04.2017 р. № 588, від 14.04.2017 р. № 596, від 24.04.2017 р. № 607, від 27.04.2017 р. № 617, від 28.04.2017 р. № 229, від 05.05.2017 р. № 6, від 10.05.2017 р. № 629, від 12.05.2017 р. № 12, від 15.05.2017 р. № 13, від 19.05.2017 р. № 659, від 19.05.2017 р. № 14, від 02.06.2017 р. № 671, від 06.06.2017 р. № 681, від 07.06.2017 р. № 682, від 19.06.2017 р. № 704, від 21.06.2017 р. № 711, від 29.06.2017 р. № 718, від 10.07.2017 р. № 728, від 12.07.2017 р. № 731, належним чином засвідчені копії яких міститься в матеріалах справи.
Позивачем за фактом постачання було складено та видано покупцям податкові накладні: від 07.04.2017 р. № 2, від 12.04.2017 р. № 3, від 14.04.2017 р. № 5, від 27.04.2017 р. № 8, від 28.04.2017 р. № 9, від 28.04.2017 р. № 10, від 10.05.2017 р. №1, від 12.05.2017 р. №2, від 12.05.2017 р. №3, від 15.05.2017 р. №4, від 16.05.2017 р. № 5.
Судом встановлено, що ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» згідно з відомостями Інформаційного ресурсу (www.usr.minjust.gov.ua) на момент господарських взаємовідносин з позивачем було зареєстроване як юридична особа та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (www.sfs.gov.ua) на момент вчинення господарських правовідносин з позивачем було зареєстроване як платники ПДВ, а отже мало спеціальну правосуб`єктність для вчинення задекларованих із ТОВ «Ресурс Інвест-Груп» операцій.
Доказів того, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача не був зареєстрований як юридична особа та як платники податку на додану вартість, відповідачем не надано.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних поставок, судом досліджено долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
З урахуванням вищевикладеного та досліджених під час розгляду справи первинних документів, судом встановлений рух активів від ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» до ТОВ «Ресурс Інвест-Груп», таким чином, віднесення позивачем до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, суми у розмірі 266121 грн. в тому числі у квітні 2017 року у сумі 142891 грн., та у травні 2017 року у сумі 123230 грн. на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» відповідає вимогам норм чинного податкового законодавства, а використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності відповідає характеру його господарської діяльності.
Відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно п. 135.1. ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.44.2 ст.42 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Пунктом 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.4 Закону №996 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат.
Враховуючи те, що факт здійснення господарських операцій позивача із ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс», який підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів та з урахуванням встановленого під час розгляду справи руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивача із вказаним підприємством, суд зазначає, що висновки податкового органу про безпідставне віднесення позивачем до складу витрат господарської діяльності витрат на придбання товарів у ТОВ «Комплект Стандарт Сервіс» у перевіреному періоді є хибними та спростовуються наявними в матеріалах справи документами.
Отже безпідставними є і доводи відповідача про заниження ТОВ «Ресурс Інвест-Груп» податку на прибуток приватних підприємств за 2017 рік на суму 239509 грн..
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Інвест - Груп» (і.к. 36443439) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 9480 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 56 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 липня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 05 липня 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник