Справа № 340/1464/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1464/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не поновлення ОСОБА_1 пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 від 03.01.2019 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Щодо поновлення виплати пенсії за віком позивачу з 07.10.2009 суд зазначає наступне.

Представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання поновити виплату пенсії з 07.10.2009. В обґрунтування даного клопотання посилається на те, що 28 листопада 2008 року позивачка виїхала на постійне місце проживання до країни Ізраїль, внаслідок чого з 28 листопада 2008 року їй припинено нарахування і виплату пенсії. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2019 №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України. Також, звертав увагу, що після вказаного рішення територіальні органи Пенсійного фонду України продовжили відмовляти громадянам України, що проживають за її межами, в реалізації їх законних прав на отримання пенсії. Вважає, що припинення нарахування та виплати пенсії, у зв`язку з тим, що вона проживає в іншій країні є грубим порушенням її конституційних прав. Зазначив, що діюче пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Посилався на те, що тільки 02.09.2018 на прийомі у адвоката Вадима Меламеда, позивачці стало відомо, що з 07.10.2009 вона має право на пенсію та немає жодної необхідності чекати створення нового закону або укладення міжнародного договору. 21.12.2018 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслав до відповідача заяву ОСОБА_1 та нотаріально посвідчені копії документів. 09.01.2019 було отримано лист, згідно якого позивачці відмовлено у поновленні пенсії. Представник позивача, зазначає, що позивач яка постійно проживає в Ізраїлі, є особою похилого віку, не маючи юридичних знань та не знаючи особливостей пенсійного законодавства, була впевнена, що не має права на поновлення пенсії, тому представник позивача вважає, що строк звернення до суду має бути поновлений, оскільки право позивача на поновлення пенсії порушено не в момент винесення рішення про відмову у поновленні пенсії, а в момент винесення рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 (а.с.162-171).

Відповідач у відзиві на позов зазначав, що позивачем пропущено строк звернення до суду позовними вимогами щодо зобов`язання поновити виплату пенсії з 07.10.2009.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як зазначено у ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що пенсія виплачується щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

Враховуючи наведені норми права та матеріали справи відповідач повинен щомісяця нараховувати та виплачувати позивачу пенсію. За таких обставин, про невиплату пенсії з 07.10.2009 ОСОБА_1 було відомо.

Матеріали справи свідчать про те, що позовну заяву направлено до суду 03.06.2019, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати одержання позивачем повідомлення відповідача від 03.01.2019 щодо відмови у поновленні позивачу пенсійних виплат.

Датою звернення представника позивача до органу ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії є 21.12.2018.

У свою чергу, оскільки ні адміністративний позов, ні матеріали справи не містять відомостей щодо існування об`єктивних обставин, які обумовили неможливість звернення позивача до суду з цим позовом після прийняття Конституційним Судом України 07.10.2009 року рішення № 25-рп/2009, вимоги за період з 07.10.2009 по 20.12.2018 (до дня звернення із заявою про поновлення пенсії) включно підлягають залишенню без розгляду.

До того ж, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справи "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.80, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.75).

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Отже, даний спір повинен розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. Підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними, позивачем не наведено.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а, від 30.01.2018 у справі № 408/2861/17-а., від 31.01.2019 року у справі №520/9721/16-а.

На підставі викладеного, керуючись ст.122, 123, 240, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду в частині вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести поновлення та виплату пенсії за віком за період з 07.10.2009 по 20.12.2018 включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, встановлений ст.295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина