Справа № 824/591/19-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/591/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Васильчук І.Б. та Неділька В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ним правильно було обрано метод визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору й надано відповідачу всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару. Однак, митний орган безпідставно та необґрунтовано дійшов висновків про те, що декларантом не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та декларантом обрано невірний метод визначення митної вартості за ціною договору, внаслідок чого протиправно прийняв оскаржувані рішення.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому суб`єкт владних повноважень просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилаючись на правомірність оскаржуваних рішень, митний орган вказував, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування, у зв`язку з чим декларанта було зобов`язано надати документи для підтвердження митної вартості товару, зокрема: банківський платіжний документ або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та додаткові документи - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Проте, позивачем такі документи надано не було. Тому вважає, що прийняте рішення про коригування митної вартості товару від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2 є законним та обґрунтованим, а тому правових підстав для визнання його протиправним та скасування немає.

Крім цього, відповідач стверджував, що оскільки транспортний засіб позивача випущений у вільний обіг за митною декларацією №UA403030/2019/007247 від 10 квітня 2019 року, то позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361 на даний час є не актуальною.

Разом із цим наголошував на тому, що уповноваженою особою позивача у митній декларації №UA403030/2019/007247 від 10 квітня 2019 року самостійно заявлено митну вартість за шостим резервним методом визначення митної вартості.

02 липня 2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказано, що відповідно до рахунку (фактури) №09/03/19 здійснив оплату товару готівкою, тому у нього відсутні інші банківські платіжні документи. Бухгалтерські документи за формою Alster Automobile GmbH йому не надавались. Не здійснювалось ним і страхування автомобіля, оскільки автомобіль мав ряд пошкоджень, потребував ремонту, а тому страхування було недоцільним.

Вказував, що у витягу з Інтернет каталогу «Schwackenet» №319166/29785845 про вартість автомобіля, на який відповідач посилався у відзиві, зазначено наступну цінову інформацію на автомобіль, а саме: вартість продажу з урахуванням ПДВ становить 11700,00 EUR; вартість придбання, включаючи ПДВ становить 9500,00 EUR; пропозиція для оплати становить 9500,00 EUR. Крім цього, у витязі зазначено, що пробіг транспортного засобу на рівні 122500 км. Натомість відповідно до рахунку (фактури) №09/03/19 та висновку експертного автотоварознавчого дослідження №182/19, пробіг транспортного засобу складає більше 300 тис. км. На думку позивача така розбіжність суттєво випливає на митну вартість товару. Однак, відповідачем не аргументовано чому за основу взято 11700,00 EUR, а не 9500,00 EUR.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості не відповідають вимогам статті 55 Митного кодексу України, оскільки ним не вказано обґрунтування причин неможливості визнання заявленої митної вартості, а лише зазначено самі причини. Не зазначено відповідачем й наявну в митного органу інформацію щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товару. Разом із цим відповідачем не зазначено математичного розрахунку, яким чином митна вартість ним була скоригована та які складові митної вартості коригуються.

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення осіб, яки з`явилась в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2019 року позивач подав відповідачу для здійснення митного оформлення товару (автомобіль марки Volkswagen Touran 2.0 TDI 2015 року) митну декларацію №UA403030/2019/006818.

Заявлена декларантом митна вартість товару згідно указаної декларації становить 4500,00 євро (графа 42). Митну вартість було визначено декларантом за ціною згідно умов договору, зазначеною в рахунку-фактурі на поставку партії товару №09/03/19 від 13 березня 2019 року.

Разом із митною декларацією позивачем були подані такі документи:

- рахунок - фактуру (інвойс) №09/03 від 13 березня 2019 року;

- декларацію про походження товару №ZBI157697241 від 15 жовтня 2015 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA408020/2019/003931 від 25 березня 2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 15 жовтня 2015 року;

- договір про надання послуг митного брокера №б/н від 21 грудня 2018 року;

- паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 26 березня 1996 року;

- інші некласифіковані документи - ідентифікаційний код НОМЕР_3 від 31 січня 2000 року;

- квитанція, що підтверджує сплату митних та інших платежів №б/н від 25 березня 2019 року;

-сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.009/90263-19 від 27 березня 2019 року;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 30 серпня 2016 року;

- реєстраційні документи на транспортний засіб № НОМЕР_1 від 15 жовтня 2015 року.

В ході здійснення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару митним органом встановлено, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів.

У зв`язку з цим, контролюючим органом було зобов`язано декларанта подати додаткові документи: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вимогу митного органу декларантом було надано лише копію митної декларації країни відправлення №MRN 19DE38E3 від 19 березня 2019 року та повідомлено, що інших документів надано не буде.

За результатами опрацювання зазначених документів митний орган дійшов висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку із документально не підтвердженням числового значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалося) - страхових документів.

Митним органом було проведено процедуру консультації та визначено, що другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару.

Митна вартість товару визначена відповідачем за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно schwackenet.de на рівні 11 700 EUR.

За таких обставин Тернопільською митницею Державної фіскальної служби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2.

На підставі указаного рішення про коригування митної вартості товарів відповідач надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361, в якій причиною відмови вказано: "В зв`язку із прийняттям рішення про визначення митної вартості товару від 09 квітня №UA403000/2019/000600/2. Не подання повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості (МКУ №4495-VI від 13 березня 2012 року: стаття 53, стаття 55, пункт 12 статті 264) декларант має право: відповідно до статті 52 Митного кодексу України отримати дозвіл на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються за умови надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України або за вибором декларанта або уповноваженої ним особи за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю товарів, що декларуються, визначеною митним органом; оскаржити зазначене рішення про коригування митної вартості у митному органі вищого рівня або відповідно до глави 4 розділу I Митного кодексу України або в суді. Картка відмови може бути оскаржена згідно глави 4 Митного кодексу України.

Також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: подання нової митної декларації на підставі рішення про визначення митної вартості від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2 з врахуванням строків, передбачених статтею 263 Митного кодексу України (4495-VI від 13 березня 2012 року). Рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до статті 25 Митного кодексу України може бути оскаржене у митному органі вищого рівня Державна фіскальна служба України 04655, м. Київ, Львівська площа, 8 або в суді.

Дослідженням матеріалів справи також встановлено, що 10 квітня 2019 року позивачем подано до Тернопільської митниці ДФС митну декларацію №403030/2019/007247, на підставі якої позивач додатково сплачено митні платежі на суму 69103,00 грн,а ввезений ним транспортний засіб випущено у вільний обіг.

10 квітня 2019 року Тернопільською митницею ДФС видано посвідчення про реєстрацію ТЗ серії TR НОМЕР_5 .

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався до судового експерта із заявою, в якій просив провести автотоварознавче дослідження колісного транспортного засобу автомобіля Volkswagen Touran, реєстраційний номер транзитний.

На вирішення автотоварознавчого дослідження поставлено питання: якою є вартість автомобіля Volkswagen реєстраційний номер транзитний, із врахуванням його стану, на момент огляду, ввезеного на митну територію України.

10 квітня 2019 року судовим експертом Мазуром М.С. надано висновок №182/19 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві - звернення ОСОБА_2 , згідно якого вартість КТЗ, ввезеного на митну територію України, Volkswagen Touran 2.0 TDI, ввезеного на митну територію України, становить : "C1» = 115348,07 грн (3831,50 EUR).

За таких обставин, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2 та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Відповідно до статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною восьмою статті 257 МК України визначено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів відомості про товари, зокрема митна вартість товарів та метод її визначення.

Митна вартість товарів та методи її визначення визначено розділом III главою 8 МК України.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу, якою передбачені методи визначення митної вартості товарів.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Відповідно до частини другої статті 246 Митного кодексу України (далі - Кодекс) з метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, що подається органу доходів і зборів на паперовому носії або як електронний документ розроблено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України

від 30 травня 2012 №631, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 року за №1360/21672 (далі - Порядок №631).

Згідно підпункту 4.5.4 Порядку №631 при здійсненні митного оформлення МД виконуються такі митні формальності контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР.

Відповідно до пункту 4.9.1 Порядку №631 під час завершення митного оформлення посадовими особами ПМО виконуються такі митні формальності перевірка відомостей про виконання митних формальностей, сформованих за результатами оцінки ризику за МД із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі за допомогою АСАУР.

Підпунктом 5.6 Порядку №631 передбачено, що у разі коли під час виконання відповідно до пункту 5.4 цього розділу за попередньою МД митних формальностей, визначених пунктом 4.5 розділу IV цього Порядку, у тому числі за результатами спрацювання АСАУР, встановлено необхідність надання додаткових документів та/або відомостей про товари, проведення митного огляду товарів, взяття їх проб (зразків), посадова особа ПМО органу доходів і зборів у строк, визначений частиною п`ятою статті 259 Кодексу, за допомогою АСМО надсилає зазначену інформацію Декларанту на відповідну електронну адресу.

Разом із цим, наказом Державної фіскальної служби України затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України від 11 вересня 2015 року №689 (Методичні рекомендації).

Згідно частини 8 розділу 2 Методичних рекомендацій у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Часиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З аналізу зазначених норм вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Обов`язок доведення митної ціни товару покладено на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно матеріалів справи митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а додані документи, на переконання позивача, в повному обсязі підтверджують заявлені відомості про митну вартість товару за ціною договору.

У зв`язку із документальним, на думку відповідача, не підтвердженням позивачем числових значень складових митної вартості автомобіля, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурної вартості та витрат на страхування автомобіля, відповідачем з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язано позивача надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім цього, митний орган просив позивача надати митну декларацію країни відправлення та висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Судом встановлено, що на письмову вимогу митного органу позивачем надано копію митної декларації країни відправлення №MR 19DE38E3 від 19 березня 2019 року.

Разом із цим позивачем направлено відповідачу повідомлення, що всі документи подані для митного оформлення, інших документів протягом 10 днів надавати не буде.

Отже, на виконання вимог митного органу, позивачем не надано документів, які митний орган вимагав надати на підтвердження здійснення оплати за придбаний автомобіль марки Volkswagen Touran, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 до митного оформлення (не надано основного документу - банківського платіжного документа чи іншого платіжного документа).

Водночас суд зазначає, що згідно положень статті 53 МК України митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Одними із документів, які підтверджують митну вартість товару, і є банківські платіжні документи, що стосуються саме оцінюваного товару.

Враховуючи не надання позивачем жодних банківських платіжних документів на підтвердження здійснення оплати за придбаний автомобіль марки Volkswagen Touran, суд вважає, що сумніви відповідача стосовно достовірності заявленої декларантом вартості автомобіля є обґрунтованими.

Не було подано таких позивачем і на вимогу митного органу.

У зв`язку із цим відповідачем при проведенні митного оформлення та контролю для визначення митної вартості товару було враховано дані інформаційного ресурсу SCHWACKENET, що є рекомендованим джерелом при визначенні рівня вартості вживаних транспортних засобів згідно з переліком рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням , що є Додатком 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 р. N1335/5/1159), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N074/8395.

Дослідженням доданого до матеріалів справи витягу з Інтернет мережі SCHWACKENET від 09 квітня 2019 року щодо транспортного засобу для використання на дорогах загального призначення марка - Volkswagen Touran, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , модельний рік випуску - 2015, календарний рік випуску - 2015, тип двигуна - дизель, об`єм циліндрів двигуна - 1968 см. куб., встановлено, що відомості про ринкову вартість зазначеного транспортного засобу, без урахування ПДВ, на території країни продажу визначені на рівні 11700 EUR.

Відтак, приймаючі оскаржувані рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товару від 09 квітня 2019 року №UA403000/2019/000600/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361 відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що кошти в сумі 4500 EUR сплачено у готівковій формі, а тому інших документів, які б визначали числові значення заявленої декларантом митної вартості транспортного засобу відсутні - суд оцінює критично, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, транспортний засіб придбано позивачем у юридичної особи- фірми Alster Automobile GmbH, а не у фізичної особи.

Відтак, названа фірма, яка має вести бухгалтерський облік здійснених операцій, повинна була у разі продажу позивачу транспортного засобу за задекларованою ним ціною, виписати позивачу-покупцю квитанцію про оплату або інший банківський платіжний документ на підтвердження отримання готівкових коштів від покупця саме в сумі 45000 EUR.

Щодо посилань позивача в обґрунтування позову на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 10 квітня 2019 року №182/19, то такі є безпідставними, оскільки такий був прийнятий уже після винесення відповідачем оскаржуваних рішень і, відповідно, не міг братись до уваги митним органом. До того ж, наданий позивачем висновок експерта не спростовує факту не подання одного із обов`язкових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Також безпідставним є і посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на подання ним на вимогу митного органу копії митної декларації країни відправлення №MR 19DE38E3 від 19 березня 2019 року, оскільки сама по собі митна декларація країни відправлення не підтверджує факт купівлі транспортного засобу саме за ціною 4500 EUR та не спростовує факт неподання позивачем платіжних документів.

Таким чином, оскільки позивачем не надано всіх необхідних документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України, на підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару, відповідач дійшов правильного висновку про наявність підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Крім цього, заявлений позов не підлягає задоволенню і тому, що транспортний засіб позивача випущений у вільний обіг за митною декларацією №UA403030/2019/007247 від 10 квітня 2019 року, а відтак позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09 квітня 2019 року №403000/2019/00361 на даний час є не актуальною.

Поряд з цим, як вбачається із указаної митної декларації №UA403030/2019/007247 від 10 квітня 2019 року позивачем самостійно заявлено митну вартість за шостим резервним методом визначення митної вартості (у графі « 43» вказана цифра « 6»).

У зв`язку з цим суд звертає увагу на висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №816/2396/17: « …до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. У випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити».

Враховуючи наведені вище обставини та беручи до уваги позицію суду касаційної інстанції, суд приходить до висновку про наявність додаткових підстав для висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних рішень. Натомість доводи позивача, з огляду на вище викладене, є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову, а тому такий задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Тернопільської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Чернівецький окружний адміністративний суд до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 );

відповідач - Тернопільська митниця Державної фіскальної служби (вул. Текстильна, 38, м. Тернопіль, 46020).

Суддя Лелюк О.П.