Справа № 200/6542/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р. Справа№200/6542/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хохленкова О.В. за участю секретаря судового засідання Синкової А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до Слов`янської міської ради (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

за участю:

позивача: не з`явилася,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Рашевської Г.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов`янської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона придбала у власність громадську будівлю для роздрібної торгівлі площею 51,2 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0060 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Для належного оформлення права оренди на вищевказану земельну ділянку вона 22.01.2019 року звернулася до Слов`янської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Відповідач зволікає в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Листом від 21.02.2019 року він повідомив що відділом раціонального використання земельних ресурсів підготовлено проект рішення міської ради, який знаходиться на узгодженні у відповідних службах та відділах міської ради. А вже листом від 15.03.2019 року відповідач вказує про необхідність надання додаткових документів з погодженням відповідних служб.

Просить визнати протиправною бездіяльність Слов`янської міської ради щодо не розгляду її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язати відповідача надати їй цей дозвіл.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 25 червня 2019 року.

25 червня 2019 року розгляд справи відкладено на 11 липня 2019 року.

12 червня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на таке.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

22.01.2019 року, громадянка ОСОБА_1 звернулася до Слов`янської міської ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0060 га для розміщення будівлі, для роздрібної торгівлі за адресою АДРЕСА_2 .

Листом від 21.02.2019 року №6070-02-01 Слов`янська міська рада повідомила ОСОБА_1 , що відділом раціонального використання земельних ресурсів підготовлено проект рішення міської ради, який передано на узгодження відповідним службам та відділам Слов`янської міської ради.

Листом від 15.03.2019 року №6070-02-01 Слов`янська міська рада повідомила ОСОБА_1 , що підготовлений відділом раціонального використання земельних ресурсів проект рішення міської ради щодо відведення земельній ділянки в оренду ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 із зауваженнями відповідних служб та відділів Слов`янської міської ради буде розглянутий на засіданні постійної комісії з питань землекористування, містобудування та екології.

Враховуючи зауваження виконавчих органів міської ради, а також думку членів постійної комісії з питань землекористування, містобудування та екології, на засіданні вказаної комісії від 27.03.2019 року вирішено рекомендувати міському голові не включати проект рішення міської ради щодо відведення земельній ділянки в оренду ОСОБА_1 до порядку денного пленарного засідання LХІ1 сесії міської ради.

Зважаючи на невідповідності вимогам чинного земельного законодавства України, враховуючи зауваження відділів та управлінь Слов`янської міської ради депутатами зазначеної комісії було вирішено не рекомендувати міському голові включати дане питання до порядку денного сесії міської ради та повернути документи заявнику для урегулювання зазначених зауважень.

Зазначена дія с правомірним способом поведінки органу місцевого самоврядування і має на меті створення позивачу умов для реалізації її прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Вищезазначена інформація була повідомлена ОСОБА_1 листом Слов`янської міської ради від 05.04.2019 року №6070-02-01.

Також, зауважує щодо зазначеної земельної ділянки та її використання наразі відкриті провадження та проходять слухання декількох судових справ за позовами Слов`янської міської ради.

Відповідач вважає, що не є можливим зобов`язати депутатів міської ради проголосувати за прийняття того чи іншого рішення, як цього просить заявниця ОСОБА_1 .

Відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 липня 2019 року в судове засідання прибув представник позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

11 липня 2019 року в судове засідання прибув представник відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечував

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідач Слов`янська міська рада, є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду Слов`янська та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виконавчі органи міської ради підконтрольні й підзвітні міській раді, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 19.05.2017 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстровано в реєстрі за №2175, ОСОБА_3 продала а ОСОБА_1 придбала у власність громадську будівлю для роздрібної торгівлі загальною площею 51,2 кв.м яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та розташована на земельній ділянці загальною площею 0,0060 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.7-10).

Позивачка 22.01.2019 року звернулася до Слов`янської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (а.с.36).

Листом від 21.02.2019 року №6070-02-01 заступник міського голови повідомив позивачку що відділом раціонального використання земельних ресурсів підготовлено проект рішення міської ради, який знаходиться на узгодженні у відповідних службах та відділах міської ради (а.с.11).

Листом від 15.03.2019 року № 6070-02-01 заступник міського голови вказує про необхідність надання додаткових документів з погодженням відповідних служб, а саме управління містобудування та архітектури міської ради (а.с.12).

Листом від 05.04.2019 року № 6070-02-01 заступник міського голови вказує що до клопотання ОСОБА_1 додається топографо геодезична зйомка для відводу земельної ділянки, в який площа запроектованої до відведення земельної ділянки склала 0,0085 га та те що не цієї земельній ділянці розташована громадська будівля (а.с.40).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно частиною другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 50 Закону України Про землеустрій від 22.05.2003 року №838 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок серед іншого включають рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

При цьому суд звертає увагу, що частина 7 статті 118 Кодексу була доповнена абзацом 3 згідно із Законом № 366 від 02.07.2013 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок:

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту цього закону, він встановлює відповідальність посадових осіб за порушення строків розгляду документів з землеустрою, забороняє витребування не передбачених законом документів, визначає наслідки не прийняття уповноваженими суб`єктами рішень. Тобто даний закон покликаний додатково упорядкувати земельні правовідносини, захистити права осіб, зацікавлених в отриманні земельних ділянок, від зволікань, безпідставних рішень органів влади.

Відтак суд вважає, що запроваджений цією нормою принцип мовчазної згоди, надає особі, яка звернулась за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою та не отримала у визначений законом строк рішення, такі ж права, які має особа, яка цей дозвіл отримала.

Разом з тим, в даному випадку позивачка звернулася до відповідача не зі зверненням громадянина, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Проте така позиція, за умови відсутності будь-яких доказів, унеможливлює доведення суду, обізнаність позивача щодо прийнятого за його клопотанням рішення. При цьому саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладений обов`язок доказування правомірності свої дій та рішень.

Стаття 118 Земельного кодексу визначає лише два можливих рішення відповідача при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або надання такого дозволу, або мотивована відмова у його наданні.

При цьому відмова в надані дозволу має бути вмотивованою, і підставою для відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, фактично відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду діяв без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаних дій протиправними.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення органу місцевого самоврядування свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Посилання відповідача на те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може бути наданий позивачу, оскільки не співпадає розмір земельної ділянки, та те що щодо зазначеної земельної ділянки та її використання наразі відкриті провадження та проходять слухання декількох судових справ за позовами Слов`янської міської ради є також неприйнятним, оскільки вказані обставини не включені в перелік підстав відмови у наданні такого дозволу, що визначені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, фактично відмовляючи позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, а юридично не оформивши цю відмову, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України Про землеустрій, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаних дій протиправними.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Слов`янської міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Згідно зі змісту Рекомендації №R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, дії Слов`янської міської ради розглянути заяву позивача від 22.01.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень та втручання суду до управлінських функцій цього суб`єкта виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, суд вбачає за можливе з метою належного та ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Посилання представника позивача в своїх запереченнях на відзив, щодо дискреційних повноважень органу який приймає рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на постанову Верховного Суду від 18.10.2018 року по справі № 818/1976/17 є помилковим, тому що в цій постанові мова йде про затвердження проекту землеустрою і відповідно до ст..118 ЗК України у суб`єкта владних повноважень на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, не передбачено повноважень щодо відмови у затвердженні такого проекту.

В даній справі, розглядається правовідносини щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а ці правовідносини відрізняються від правовідносин щодо затвердження проекту землеустрою.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору відповідно до квитанції № 0.0..1 від 29.05.2019року в сумі 768,40 грн.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до Слов`янської міської ради (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Слов`янської міської ради (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2 ) щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) від 22.01.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою

Зобов`язати Слов`янську міську раду (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2 ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) від 22.01.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням правової позиції суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слов`янської міської ради (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривен 40 копійок.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті та його вступна та резолютивна частини проголошено в судовому засіданні 11 липня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 12 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков