Справа № 405/2481/18(2-а/405/71/18)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 405/2481/18(2-а/405/71/18)

головуючий суддя І інстанції Шевченко І.М.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року в адміністративній справі № 405/2481/18 (2-а/405/71/18) за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської митниці ДФС про скасування постанов у справах про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської митниці ДФС про скасування постанов у справах про порушення митних правил від 11.04.2018 року № 46/90100/ та № 47/90100/18 і закриття останніх.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Скасовано постанови у справах про порушення митних правил № 46/90100/18 та № 47/90100/18 від 11 квітня 2018 року, винесені заступником начальника Кіровоградської митниці ДФС України начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Царенко М.М., якими ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил за статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 здійснені нею витрати на правову допомогу в сумі 17 250 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської митниці ДФС України.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Кіровоградська митниця ДФС звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що декларантом ПП «Брокбізнес-Плюс» ОСОБА_1 було вчинено порушення митних правил, а саме заявлення в митній декларації з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару, згідно з УКТЗЕД, що призвело до зменшення митних платежів на суму 43494.94 грн., за що передбачена адміністративна відповідальність, визначена ст. 485 Митного кодексу України.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , як митним декларантом ПП «Брокбізнес Плюс», на підставі договору про надання послуг митного брокера від 01.02.2018 року №1/18 з ТОВ «Промтехінжинірінг», 12.02.2018 року з метою митного оформлення товарів - двох токарних верстатів KDCK-25 та KDCL-25, торгівельної марки ZHEJIANG KAIDA MACHINE TOOL (Китай), які були ввезені в режимі імпорту на адресу ТОВ «Промтехінжинірінг», подала до Кіровоградської митниці ДФС митні декларації № UA901010/2018/001164 та № UA901010/2018/001168.

В гр. 33 даних декларацій, позивач зазначила код товарів, згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності .

Так, при опрацюванні вищезазначених митних декларацій позивача, митним органом було складено протоколи про порушення митних правил №№ 46/90100/18 та 47/90100/18

Відповідно до протоколу про порушення митних правил від 15.02.2018 року № 47/90100/18, за результатом опрацювання отриманої інформації, було прийнято рішення про визначення коду товару від 14.02.2018 року № КТ-UA-2018, відповідно до якого товар було класифіковано у товарній підкатегорії УКТЗЕД НОМЕР_1 . Так, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення митних правил, а саме заявлення в митній декларації з метою неправмоірного зменшення розміру митних платежів неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару, згідно з УКТЗЕД, що призвело до зменшення митних платежів на суму 43494.94 грн., за яке встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 485 Митного кодексу України.

Згідно протоколу про порушення митних правил від 15.02.2018 року № 46/90100/18, за результатом опрацювання було прийнято рішення про визначення коду товару від 14.02.2018 року № КТ-UA-2018, відповідно до якого товар було класифіковано у товарній підкатегорії УКТЗЕД НОМЕР_1 . Зазначено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення митних правил, а саме заявлення в митній декларації з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару, згідно УКТЗЕД, що призвело до зменшення митних платежів на суму 33482.72 грн., за яке передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 485 Митного кодексу України.

За результатом розгляду вказаних протоколів, 11.04.2018 року відповідачем були прийняті постанови в справі про порушення митних правил № 46/90100/ та № 47/90100/18, якими позивача було визнано винною у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст. 485 Митного кодексу України.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних постанов, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови є необґрунтованими, винесеними не у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 23 ст. 4 Митного кодексу України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Пункт 24 ст. 4 Митного кодексу України, визначає митний контроль, як сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч.1 ст.7 Митного кодексу України порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Приписами ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Однією з форм митного контролю відповідно до ч.1 ст.336 Митного кодексу України, є перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Статтею 458 Митного кодексу України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Отже, склад правопорушення, викладений у даній нормі, передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваних постанов були висновки відповідача, стосовно порушення позивачем митних правил, а саме заявлення в митних деклараціях від 12.02.2018 року № UA901010/2018/001168 та № UA901010/2018/001164, з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД, а саме зазначено код , в той час як належним є НОМЕР_1 .

Також, з матеріалів справи вбачається, що за результатом опрацювання вказаних митних декларацій, відповідачем були прийняті рішення про визначення коду товару від 14.02.2018 року № КТ-UA-2018 та № КТ-UA-2018, які були оскаржені в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехінжинірінг" (25006, м. Кропивницький, пров. Центральний, 3/1, ) до Кіровоградської митниці ДФС (25006, м. Кропивницький, вул. Лавандова (Тореза), 27-б, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення про визначення коду товару від 14.02.2018 року №КТ-UА-2018 та від 14.02.2018 року №КТ-UА-2018.

Так, судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи було встановлено, зокрема, що відповідач, на якого покладено тягар доказування, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що імпортований позивачем товар відповідає товарній позиції за УКТЗЕД, і прийняв оскаржуване рішення, ґрунтуючись на припущенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з зазначеного вбачається, що в судовому порядку було встановлено протиправність визначення відповідачем коду, імпортованого за митними деклараціями від 12.02.2018 року № UA901010/2018/001168 та № UA901010/2018/001164, товару , що в свою чергу зумовлює обґрунтованість визначення останнього за кодом НОМЕР_2 .

В свою чергу, відповідачем не було надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 74-76 КАС України, які б спростовували вказані висновки.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в даному випадку відсутній факт порушення позивачем приписів ст. 486 Митного кодексу України, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем постанов у справах про порушення митних правил від 11.04.2018 року № 46/90100/ та № 47/90100/18 та необхідність їх скасування.

Поряд з вказаним, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції відмовив позивачу в частині позовних вимог про закриття справ про порушення питних правил.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, а відповідно визнанням протиправним та скасуванням рішення суб`єкта владних повноважень у справі фактично охоплюються і вимоги щодо визнання протиправними дій по складанню оскаржуваної постанови, тому як при прийнятті зазначеного рішення, останнім надається відповідна правова оцінка, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відтак, виходячи з зазначених правових приписів, у разі визнання протиправною постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, належним способом захисту прав позивача є скасування такої постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив приписи ст. 286 КАС України та необґрунтовано відмовив у закритті справи про адміністративне правопорушення, не мотивувавши причин такої відмови.

Що стосується правомірності стягнення з відповідача на користь позивача здійснених останньою витрат на правничу допомогу в сумі 17 250 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 року по справі № 826/7778/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду було надано: договір про надання правової допомоги від 20.02.2018 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.04.2019 року, акт наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги від 20.02.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.04.2019 року № 9.

Відповідно до акту наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги від 20.02.2018 року, адвокатом Івановим О.В. було надано послуг на загальну суму 17250.00 грн.

В свою чергу, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.04.2019 року № 9, позивачем було сплачено за отриману правову допомогу винагороду адвокату у розмірі 5125.00 грн.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що виходячи в приписів ст. 134 КАС України, розподілу підлягають саме фактично понесені витрати на правничу допомогу.

Відтак, з огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що належною та підтвердженою сумою понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги є 5125.00 грн.

При цьому, наявне в матеріалах справи платіжне доручення від 21.02.2018 року № 16 на суму 1000.00 грн., суд апеляційної інстанції не вважає належним доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки як вбачається зі змісту останнього, платником вказаних грошових коштів визначено ПП «Брокбізнес-Плюс».

Також, колегія суддів апеляційного суду критично оцінює надані позивачем копії квитанцій від 16.04.2018 року № Р24А403816440А78400 на суму 1500.00 грн. та від 05.04.2018 року № Р24А398761891А62426 на суму 1000.00 грн., як доказ понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки в них відсутні будь-які дані, які б підтверджували їх понесення саме на підставі договору про надання правової допомоги від 20.02.2018 року та, як наслідок, обумовлювали причинний зв`язок їх понесення саме з наданням такої допомоги.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено і стягненні з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 17 250 грн. та прийняти в цій частині нову постанову, стягнувши з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5125.00 грн. і закрити провадження у справах відносно позивача. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року в адміністративній справі № 405/2481/18 (2-а/405/71/18) скасувати в частині позовних вимог, в задоволені яких було відмовлено, стягненні на користь ОСОБА_1 здійснені нею витрати на правничу допомогу в сумі 17 250 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської митниці ДФС України та в цій частині прийняти нову постанову.

Провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 здійснені нею витрати на правничу допомогу в сумі 5125.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської митниці ДФС України. В задоволенні решти позову відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.04.2019 року в адміністративній справі № 405/2481/18 (2-а/405/71/18) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко