Справа № 826/2212/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 липня 2019 року справа №826/2212/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 )
до1. Першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнка Владислава Степановича (далі по тексту - відповідач 1) 2. Головного управління Держпраці у Київській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУ Держпраці у Київській області)
провизнання протиправною та скасування постанови від 12 грудня 2017 року №740 про накладення штрафу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною постанову відповідача, у зв`язку з тим, що відповідачем порушено порядок здійснення заходів державного нагляду, з огляду на те, що жодних інспекційних відвідувань відносно позивача відповідачем не здійснювалось, актів перевірок та повідомлень з вимогою з`явитись до ГУ Держпраці у Київській області позивач не отримував, будь-які посвідчення (направлення) та службові посвідчення не пред`являлись; порушено процедуру розгляду справ про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскільки позивач не повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2212/18; призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем письмового відзиву або пояснень з приводу позовних вимог до суду не надано.

Відповідачем 2 подано до суду письмовий відзив, у якому зазначено про відповідність своїх дій вимогам чинного законодавства та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

В судове засідання 04 жовтня 2018 року представники позивача та відповідачів не прибули, у зв`язку із чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось; на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №929-р, функції і повноваження Державної інспекції України з питань праці передані правонаступникам Державній службі України з питань праці та її територіальним органам.

Держпраці України у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі по тексту - Положення №96), Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Головне управління Держпраці у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та діє на підставі Положення про таке управління.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (тут і надалі в редакція, яка діяла на момент призначення та проведення перевірки).

Частиною першою статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На момент проведення позапланового контрольного заходу у позивача процедура проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначалась Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі по тексту - Порядок, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

У відповідності до пункту 3 Порядку, інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Підпунктом 6 пункту 5 Порядку встановлено, що інспекційні відвідування проводяться за інформацією ДФС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; - роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

Згідно пунктів 8-9 Порядку, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до пункту 16 Порядку, у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Пунктами 19-21 Порядку встановлено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У відповідності до пунктів 23-24 Порядку, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Матеріали справи підтверджують, що згідно наказу ГУ Держпраці у Київській області від 23 листопада 2017 року №2829 "Про проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування)" наказано інспектору праці (головному державному інспектору) відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, Управління з питань праці ГУ Держпраці у Київській області Ларіній Т.А. здійснити у період з 06 грудня 2017 року по 07 грудня 2017 року інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю та фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 .

Як зазначено у вказаному наказі, підставою для проведення інспекційного відвідування є лист Головного управління ДФС у м. Києві від 07 вересня 2017 року №13714/9/26-15-42-04-11.

23 листопада 2017 року відповідачем видано направлення на проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) №2409, яке дійсне з 06 грудня 2017 року по 07 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що 07 грудня 2017 року на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) від 23 листопада 2017 року №2409 та наказу від 23 листопада 2017 року №2829 "Про проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування)" головним державним інспектором Ларіною Т.А. проведено інспекційне відвідування, за результатами якого складено акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №26-186/1310 (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно з висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: ФОП ОСОБА_1 допустив до роботи наступних працівників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу на те, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено належними доказами, що посадова особа відповідача, прибувши за місцем проведення перевірки, пред`явила позивачу або його уповноваженому представнику своє службове посвідчення.

У свою чергу, в акті перевірки зазначено, що для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 було здійснено виїзд за юридичною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , проте двері були зачинені, ФОП ОСОБА_1 відсутній.

При цьому, суд звертає увагу, що направлення від 23 листопада 2017 року №2409 відповідачем видано на проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування), у свою чергу, в акті перевірки не вказано типу здійснюваної перевірки.

Разом з тим, матеріали справи не містять акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, складання якого передбачено пунктом 16 Порядку, у разі відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням.

Також, в матеріалах справи відсутній припис про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, та докази його направлення/вручення позивачу.

Враховуючи викладене, дії ГУ Держпраці у Київській області щодо проведення інспекційного відвідування позивача вимогам Порядку, а тому є протиправними.

12 грудня 2017 року відповідачем на підставі акту перевірки від 07 грудня 2017 року №26-186/1310 прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №740, відповідно до якої підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 2 400 000,00 грн.

Згідно частин першої та другої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити факт порушення ФО-П ОСОБА_1 вимог трудового законодавства, встановлених під час здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі по тексту - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, вимогами частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність саме за "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору".

Згідно листа ГУ Держпраці у Київській області від 24 листопада 2017 року №43/4/12299, з метою проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 запропоновано надати оригінали та завірені копії документів, згідно з переліком.

У відповідь на вказаний лист, позивач повідомив ГУ Держпраці у Київській області про те, що документи, що стосуються ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , надати не має можливості, оскільки зазначені особи не працювали у ФО-П ОСОБА_1 за трудовими договорами та не отримували заробітної плати; ОСОБА_3 надавав послуги водія вантажного автомобіля, згідно договору про надання послуг від 01 січня 2017 року №01/01 в період з 01 січня 2017 року по 31 січня 2017 року; ОСОБА_4 надає послуги водія вантажного автомобіля згідно договору про надання послуг від 01 серпня 2017 року №01/08.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження висновків акта перевірки, зокрема відповідачем не наведено, яким чином встановлено порушення вимог законодавства про працю, враховуючи що інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , не проводилось, про що свідчить також і акт перевірки.

У свою чергу, під час розгляду справи, судом встановлено, що правомірність застосування до позивача штрафу, визначеного статтею 265 Кодексу законів про працю України, відповідач пов`язує з інформацією, викладеною в листі Головного управління ДФС у м. Києві від 07 вересня 2017 року №13714/9/26-15-42-04-11.

Однак, в матеріалах справи відсутні пояснення осіб, щодо яких встановлено порушення, будь-які дані про них, які б дали можливість встановити, що вони дійсно були працівниками ФОП ОСОБА_1 , допущеними до роботи без укладення трудового договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність порушення з боку позивача вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

Крім того, встановлена вище протиправність дій щодо здійснення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 виключає правомірність застосування штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, постанова відповідача від 12 грудня 2017 року №740 про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФО-П ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 12 грудня 2017 року №740 "Про накладення штрафу уповноваженими особами".

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнко Владислав Степанович (04060, м. Київ, вул. Вавілових , 10 ; ідентифікаційний код не відомий);

Головне управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10; ідентифікаційний код 39794214).

Суддя В.А. Кузьменко