Справа № 9901/369/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 липня 2019 року

Київ

справа №9901/369/19

адміністративне провадження №П/9901/369/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стеценка С. Г. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення в окремій частині,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якій позивач просить: визнати рішення ВККС від 18.12.2018 №320/зп-18 протиправним та нечинним в частині відмови судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у допуску до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, призначеного рішенням Комісії від 26.06.2018 №156/зп-18 та припинення її участі у відповідному оцінюванні, визнання судді такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді (далі - спірне рішення).

На виконання приписів частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з`ясовано, що: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; представник позивача, який від імені останньої підписав позовну заяву, має належні повноваження; позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; дану позовну заяву належить розглядати за правилами адміністративного судочинства й така подана з дотриманням правил підсудності.

В той же час, пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У даному випадку, зміст спірних правовідносин, їх суб`єктний склад, а також предмет позову, свідчать про те, що звернення з цим позовом здійснено у справі щодо проходження ОСОБА_1 публічної служби (професійної діяльності судді), а відтак цей позов може бути подано в межах місячного строку звернення до адміністративного суду.

Спірне рішення прийнято Комісією 18.12.2018, а відтак строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження такого закінчився 18.01.2019 включно.

Позовна заява подана представником позивача особисто до канцелярії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 09.07.2019, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, у позовній заяві, а також доданій до неї заяві представником позивача порушується питання поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску вказаного строку, заявник зазначає, що про оскаржуване рішення Комісії позивач дізналась з листа члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 від 26.06.2019 №24116/0/9-19, який 01.07.2019 надійшов на адресу Святошинського районного суду м. Києва, до якого було додано копію зазначеного рішення ВККС.

Заявник наголошує, що після здачі іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, отримавши позитивні, на думку позивача, результати такого іспиту, обґрунтовано очікувала допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «дослідження досьє та проведення співбесіди», оскільки отримала мінімально допустимий бал, передбачений Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення), затвердженого рішенням Комісії від 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13.02.2018 №20/зп-18).

Представник позивача вказував й на те, що будь які документи від відповідача, які б свідчили про недопуск ОСОБА_1 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання, на адресу позивача або Святошинського районного суду м. Києва не надходили, при цьому спірне рішення відповідача не розміщено на офіційному веб-сайті Комісії, в тому числі, станом на день звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи подану представником позивача заяву про поновлення строку, Верховний Суд виходить з такого.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Верховний Суд враховує, що 18.12.2018 на офіційному веб-сайті Комісії (vkksu.gov.ua) була опублікована інформація про те, що 18 грудня 2018 року на засіданні Комісії ухвалено рішення про затвердження результатів іспиту, складеного суддями 06, 16 та 28 серпня 2018 року (https://vkksu.gov.ua/ua/news/wiznatchieno-riezultati-okriemich-ispitiw-u-miezach-kwalifikacijnogo-ociniuwannia3/). Тут же повідомлялось, що з результатами іспиту, складеного 16 серпня 2018 року, можна ознайомитись за посиланням - https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/coded_results160818.pdf, перейшовши за яким відкривається файл у PDF форматі з відображенням кількості виставлених Комісією балів за складання анонімного письмового тестування і виконання практичного завдання, в тому числі, позивачем.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 Розділу І Положення кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

При цьому, за з містом пункту 6 цього ж Розділу Положення за результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді (кандидата на посаду судді) до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

Тобто, у розумінні вказаних пунктів Положення результатом іспиту, як етапу кваліфікаційного оцінювання, є, зокрема, ухвалене Комісією рішення щодо допуску особи до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

В той же час, як Положенням (пункт 38), так і пунктом 4.13.9 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2016 №81/зп-16, не передбачено обов`язку ВККС щодо надіслання копії відповідного рішення, а лише встановлено право особи, стосовно якої його ухвалено, отримати таке за відповідним зверненням останньої.

Відтак, про наявність ухваленого Комісією рішення від 18.12.2018, яким затверджені результати іспиту, як етапу кваліфікаційного оцінювання, позивач мала можливість дізнатись у цей же день з офіційного веб-сайту ВККС й, водночас, не була позбавлена права, як зацікавлена особа і учасник конкурсу, якого це рішення безпосередньо стосується, у межах розумного строку звернутись за отриманням копії такого.

Разом з тим, у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а також у мотивах позовної заяви щодо цього питання, не наведено доводів, з наданням на їх підтвердження доказів, стосовно звернення до Комісії за отриманням копії оскаржуваного рішення ВККС від 18.12.2018.

Не надано заявником і доказів на підтвердження аргументів щодо неотримання копії зазначеного рішення ВККС позивачем або уповноваженою ним особою.

Наведене, з урахуванням обсягу доказів, поданих представником позивача на підтвердження викладених ним обставин, не дає підстав для визнання поважними вказаних вище причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 248, 266 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення в окремій частині.

Встановити десятиденний з дня вручення копії цієї ухвали строк, упродовж якого позивач має право вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя C. Г. Стеценко