Справа № 0940/2335/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4718/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (суддя Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 08 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зупинення виконання будівельних робіт,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 07.12.2018 звернулася до суду з позовом до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 №22/32.1-03 та припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018. В обґрунтування позовних вимог вказує, що господарська будівля, у будівництві якої позивача протиправно звинувачують, споруджена попереднім власником ще до придбання нею відповідного домоволодіння у 2016 році, що підтверджується матеріалами з технічної документації на земельну ділянку, зокрема, довідкою з містобудівного кадастру від 26.06.2016 №12020, кадастровим планом земельної ділянки, схемою прив`язки межових знаків та абрисом земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №0940/2335/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, апелянт наголошує, що контролюючим органом не здобуто жодного беззаперечного доказу виконання будівельних робіт саме ОСОБА_1 , як новим власником відповідного домоволодіння, що свідчить про невиконання відповідачем вимог статей 251, 280 КУпАП. Скаржник також зазначає, що при проведенні перевірки, а в подальшому в суді першої інстанції наголошувалось про те, що з часу придбання домоволодіння, ані позивачем, ані членами її сім`ї, жодні будівельні роботи не проводились. Натомість, господарська будівля, у будівництві якої протиправно звинувачують ОСОБА_1 споруджена ще попереднім власником домоволодіння ОСОБА_2 . Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність відповідного об`єкту нерухомості у договорі купівлі-продажу та технічному паспорті, є свідченням того, що його самочинне будівництво здійснено позивачем вже після придбання відповідного володіння, оскільки відповідний технічний паспорт датований ще 2014 роком. Також звертає увагу апеляційного суду на той факт, що неприпустимим є покладання судом першої інстанції обов`язку доказування обставин спростування своєї вини на позивача, оскільки це порушує основи адміністративного судочинства, за змістом яких обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 27.11.2018 відповідачем на підставі звернення ОСОБА_3 від 25.10.2018, наказу «Про проведення позапланових перевірок» від 09.11.2018 №263 та направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 09.11.2018 №263/1 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 , за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018 №45132-26.

За результатами проведеної перевірки відповідачем виявлено порушення ОСОБА_1 пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме замовником будівництва ОСОБА_1 виконано будівельні роботи з будівництва господарської споруди на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 : НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 без поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Як наслідок, заступником начальника відділу контролю за будівництвом складено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018, яким позивача зобов`язано негайно зупинити виконання будівельних робіт, а також усунути виявлене порушення шляхом приведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 : НОМЕР_4 : НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 до попереднього стану або узаконити господарську споруду (шляхом отримання права на виконання будівельних робіт чи здачею об`єкта в експлуатацію) в термін до 27.01.2019.

Крім цього, відповідачем складений протокол про адміністративне правопорушення від 27.11.2018, яким зафіксовано порушення замовником будівництва ОСОБА_1 . пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідач, 05.12.2018, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, прийняв постанову по справі про адміністративне правопорушення №22/32.1-03, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн.

Вважаючи оскаржені постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 №22/32.1-03 та припис про зупинення виконання будівельних робіт від 27.11.2018 протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач жодними доказами не довів законність будівництва господарської споруди, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 , а також факт існування вказаної господарської споруди на момент купівлі-продажу позивачем земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на вказаній земельній ділянці, що підтверджує правильність висновків відповідача у акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018 №45132-26, на підставі якого винесені оскаржена постанова та припис.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний архітектурно-будівельний контроль це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 4) перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Відповідно до положень частини 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 5) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об`єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.Забороняється витребовувати у суб`єктів містобудування інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов`язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю; 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото-, аудіо- та відеотехніки; 11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об`єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності, визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553.

Згідно з пунктом 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пункту 7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставою для проведення позапланової перевірки є, в тому числі, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 533 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункт 17 Порядку №533).

Щодо суті виявленого відповідачем правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 7 статті 34 цього ж Закону виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом частини 4 статті 96 КУпАП, виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п`ятдесяти до трьохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачу, у відповідності до вищезазначеного необхідно було встановити, що саме вона вчинила зазначене у постанові по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 №22/32.1-03 порушення, а саме здійснила виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Однак, Управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не надало жодних доказів, що саме позивачем ОСОБА_1 вчинялись зазначені роботи. Матеріали справи не містять також підтвердження, що саме ОСОБА_1 виконувала будівельні роботи на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_5 , що перевірялася, а позивачем даний факт заперечується.

Зокрема, позивач своєї вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП не визнавала, про що зазначила в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018 №45132-26, в позовній заяві та пояснила в ході розгляду справи судом першої інстанції. Відповідач вважав наявним в діях позивача зазначеного складу правопорушення та його вини, посилаючись на технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення.

Разом із тим як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно умов якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку, загальною площею 58,5 кв. м., сараю загальною площею 10,2 кв. м., вбиральні загальною площею 2 кв. м. та огорожі, а також 01.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, позивач набула права власності на вищевказані житловий будинок загальною площею 58,5 кв. м., сарай загальною площею 10,2 кв. м., вбиральню загальною площею 2 кв. м., огорожу, а також на земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується і технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Так, в схематичному плані земельної ділянки по АДРЕСА_2 відображено житловий будинок (літера за планом «А»), сарай (літера за планом «Б»), вбиральня (літера за планом «В»), огорожа (літера за планом №1). В характеристиці будинку, господарських будівель та споруд також відображено житловий будинок (літера за планом «А»), сарай (літера за планом «Б»), вбиральня (літера за планом «В»), огорожа (літера за планом №1). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2016 за №63985471, за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку («А»), сараю («Б»), вбиральні («В»), огорожі (№1), яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2016. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2016 за №64057092, за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2016.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції констатує, що у договорах купівлі-продажу від 01.07.2016 (на основі яких виникло право власності у позивача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 та будівлі і споруди на ній) та у технічному паспорті, інформація щодо наявної ще одної господарської споруди, за будівництво якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 4 статті 96 КУпАП, відсутня, що вказує на те, що об`єкт є самочинним. Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

По-перше, відповідний технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок датований ще 2014 роком, позаяк договір купівлі-продажу будинку укладений позивачем 01.07.2016. Відтак, такий не може слугувати беззаперечним доказом того, що відсутність відповідного об`єкту нерухомості у технічному паспорті, є свідченням того, що його самочинне будівництво здійснено позивачем вже після придбання відповідного володіння.

По-друге, факт відсутності у договорах купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 01.07.2016 господарської будівлі, з приводу будівництва виник спір, не є беззаперечним доказом тої обставини, що така збудована саме позивачем ОСОБА_1 , оскільки така господарська споруда могла бути незаконно збудована ще попереднім домоволодільцем, що відповідно свідчить про відсутність документів на неї та унеможливлює її продаж.

По-третє, в матеріалах справи знаходиться довідка з містобудівного кадастру від 26.06.2016 №12020, схема прив`язки межових знаків (поворотних точок) до об`єктів і контурів місцевості та кадастровий план земельної ділянки та абрис земельної ділянки, розроблені на замовлення попереднього власника домоволодіння - ОСОБА_4 , на яких відображена господарська будівля, з приводу будівництва якої й виникли спірні правовідносини у розглядуваній справі.

Беззаперечним є той факт, що інспекторами зафіксовано вже факт збудованого об`єкта, а не факт виконання будівельних робіт під час виїзду на об`єкт. При цьому, останні переконані, що виконання робіт на спірному об`єкті проводилось безпосередньо ОСОБА_1 на підставі вказаних вище представлених документів. Поряд з тим, відповідач не може спростувати заперечення позивача щодо проведення самочинного будівництва.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що диспозиція частини 4 статті 96 КУпАП встановлює відповідальність саме за «виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта», тобто за активні дії, які полягають у виконанні певних будівельних робіт. Проте, наявні в матеріалах справи документи, зокрема, й фотографії, долучені відповідачем до акта перевірки, жодних доказів того факту, що позивачем проводяться будь-які будівельні роботи не містять.

Доказів того, що господарська будівля збудована саме позивачем відповідачем не надано.

Колегія суддів приймає покликання апелянта на неприпустимість покладання судом першої інстанції обов`язку доказування обставин спростування своєї вини на позивача, оскільки це порушує основи адміністративного судочинства, за змістом яких обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

При цьому, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, вина у вчиненні якого не доведена належними та допустимими доказами, суперечить загальному принципу інституту юридичної відповідальності, за змістом якого кожен самостійно несе відповідальність за свої дії.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач заперечує своє відношення до самочинного будівництва господарської будівлі, а іншими належними та допустимими доказами (письмовими, речовими доказами, показаннями сторонніх осіб-свідків) не підтверджується вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за наявними обставинами. В діях ОСОБА_1 відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, в зв`язку з чим позивач не підлягає адміністративній відповідальності вказане правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справ з приводу рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 №22/32.1-03, якою позивачку визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. підлягає скасуванню як протиправна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП. Відповідно, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018 також є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення пункту 9 Порядку №553, за змістом якого у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.

Відтак, у разі наявності підстав вважати об`єкт самочинним будівництвом, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який збудував такий об`єкт, перевірка повинна проводитись із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів Національної поліції. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування. І лише встановивши особу, яка незаконно збудувала такий об`єкт, уповноважений орган вправі вживати відповідних заходів щодо усунення виявлених порушень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі рішення прийняті відповідачем не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Колегія суддів також враховує, що згідно з підпунктом «б» частини 4 статті 322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнання протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2018 №22/32.1-03 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправним та скасувати припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 27.11.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 1762 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.