Справа № 2340/4192/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4192/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 -оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " СВ ЗС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

16.10.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 -оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " СВ ЗС України про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку; зобов`язання нарахувати суму середнього заробітку у відповідності до ст.117 КЗпП України за період з 13 квітня по 27 червня 2018 року в сумі 31549,80 гривень (тридцять одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять гривень 80 копійок); стягнення з відповідача суму середнього заробітку у відповідності до ст.117 КЗпП України за період з 13 квітня по 27 червня 2018 року в сумі 31549.80 гривень (тридцять одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять гривень 80 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при припиненні 12.04.2018 проходження ним військової служби відповідачем не проведено остаточного розрахунку, а здійснено його лише 27.06.2018, а тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України відповідач зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. позов задоволено частково: визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 -оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 СВ ЗС України (65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 -оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 СВ ЗС України (65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) суму середнього заробітку у відповідності до ст.117 КЗпП України за період з 13 квітня по 27 червня 2018 року в сумі 15838 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 50 коп. та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 -оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 СВ ЗС України (65012, м. Одеса, пров. Штабний, 1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) суму середнього заробітку у відповідності до ст.117 КЗпП України за період з 13 квітня по 27 червня 2018 року в сумі 15838 (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн 50 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом помилково застосовано норми Кодексу Законів про працю, оскільки даний кодекс на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, не поширюється.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню заступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Міністерства оборони України командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.04.2018 №71 майора ОСОБА_1 , офіцера відділу планування та координації розвідки управління розвідки штабу з 12.04.2018 вважати таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Уманського об`єднаного військового комісаріату м. Умань.

При звільненні позивача з ним не було проведеного остаточного розрахунку.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» позивачу лише 27.06.2018 перераховано на картковий рахунок 143213,31 грн.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Колегія суддів відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги.

Статтею 116 Кодексу Законів про працю України встановлено беззастережний обов`язок відповідача провести виплату всіх належних до сплати сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку з 13.04.2018 по 27.06.2018 у сумі 15 838 грн. 50 коп.

З приводу доводів апеляційної скарги про не поширення на позивача положень КЗпП, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Отже, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України «Щодо поширення КЗпП навійськовослужбовців» від 24.07.2013 року колегією суддів не спримається до уваги, оскільки лист не має вищої юридичної сили над законом.

Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України є необґрунтованими.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що усі наведені аргументи апелянта, є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Постанову складено 12.07.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 -оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " СВ ЗС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк