Справа № 120/4912/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
04 липня 2019 р. Справа № 120/4912/18-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Крапівницької Н. Л.,
секретаря судового засідання: Гродської В.О.
за участю представника
відповідача: Москальчука Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці
заяву позивача в порядку ст. 383 КАС України у справі №120/4912/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1
до Вінницької міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання надати дозвіл, -
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання надати дозвіл.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року адміністративний позов задоволено частково та, окрім іншого, зобов`язано Вінницьку міську раду розглянути повторно клопотання ОСОБА_1 від 14.06.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гаражем.

Разом із тим, 31.05.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України.

Ухвалою суду від 04.06.2019 вказану заяву призначено до судового розгляду.

Позивачу у судове засідання не з`явився, проте, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача. У заяві додатково зазначено, що ОСОБА_1 підтримує заявлені вимогою.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що 16.04.2019 набрало законної сили рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, по справі №120/4912/18-а, яким визнано протиправним і скасовано пункт 7 рішення Вінницької міської ради від 27.06.2018 №1261 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, поновлення терміну дії договору оренди та земельного сервітуту» в частині відмови мені, ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. А також зобов`язано Вінницьку міську раду розглянути повторно клопотання від 14.06.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гаражем. І зобов`язано Вінницьку міську раду протягом одного місяця, з моменту набрання законної сили цього рішення, подати до суду звіт про його виконання.

Позивач вказує, що листом повідомлено відповідачем Вінницькою міською радою про прийняте рішення №1740 від 26.04.2019. У листі зазначено, що Вінницькою міською радою 26.04.2019 прийнято рішення №1740 де вказано: «Відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в у власність для будівництва індивідуального гаража».

Позивач зауважує, що Вінницькою міською радою про розгляд питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в у власність для будівництва індивідуального гаража його не повідомлено.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою у якій просить суд: визнати протиправним рішення прийняте Вінницькою міською радою від 26.04.2019 №1740 на виконання рішення суду від 15 березня 2019 року, по справі №120/4912/18-а; та зобов`язати Вінницьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо використання земельної ділянки під гаражем (адреса: АДРЕСА_1 ), який відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 13.12.2012р № 3161, належить ОСОБА_1 на праві власності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заяви позивача заперечував, зазначив, що рішення прийнято на підставі чинного законодавства, що регулює вказані правовідносини, виходячи з дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, відповідно до яких, жоден інший суб`єкт чи орган в тому числі і суд не може здійснювати втручання у здійсненні суб`єктом владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами першою, другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання всіма учасниками справи.

Суд зазначає, що 16.04.2019 набрало законної сили рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, по справі №120/4912/18-а, яким визнано протиправним і скасовано пункт 7 рішення Вінницької міської ради від 27.06.2018 №1261 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, поновлення терміну дії договору оренди та земельного сервітуту» в частині відмови ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. А також зобов`язано Вінницьку міську раду розглянути повторно клопотання від 14.06.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гаражем. І зобов`язано Вінницьку міську раду протягом одного місяця, з моменту набрання законної сили цього рішення, подати до суду звіт про його виконання.

На виконання рішення суду та всупереч висновкам, що було зроблено даному рішенні суду від 15.03.2019 року Вінницькою міською радою 26.04.2019 прийнято аналогічне рішення №1740 де вказано: «Відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в у власність для будівництва індивідуального гаража».

Також не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи позивач звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з посиланням на вимоги ст.ст 120, 121, 122 Земельного кодексу України щодо відведення земельної ділянки у його власність для обслуговування гаража і який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності Серії НОМЕР_1 , та виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 13.12.2012 року №3161 .

Але, суд звертає увагу відповідача, що, згідно з ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З метою приведення правовідносин щодо використання земельної ділянки у відповідність, позивач звернувся до відповідача з відповідним клопотанням.

Однак, відповідач, відмовляючи у своєму рішенні вказав, що вказана ділянка розміщена у навчальній зоні. Але, саме відповідачем прийнято рішення №3161 від 13.12.2012 року, і яке стало підставою для оформлення ОСОБА_1 права власності на гараж та видано ним же правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності Серії НОМЕР_1 (а.с.28).

Згідно статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відтак, причина відмови відповідача, зазначена у рішенні Вінницької міської ради №1740, 26.04.2019 року є невмотивованою та не передбачена законодавством.

Відповідно до пункту 3 параграфа 5 розділу 6 Регламенту виконавчих органів Вінницької міської ради (далі - Регламент), затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №27 від 05.01.2017, визначено, що у засіданнях виконавчого комітету можуть брати участь депутати усіх рівнів, керівники громадських рад, інших організацій та громадяни за погодженням з керуючим справами виконкому на підставі повідомлення а особистим підписом керівника громадської ради, організації, тощо, що надійшло до дня проведення засідання (але не пізніше ніж за 24 години до його проведення). Особи запрошені на засідання, можуть вносити пропозиції з питань які обговорюються, давати пояснення. Обговорення питань припиняється за рішенням головуючого. (пункту 2 параграфа 7 розділу 6 Регламенту).

З огляду на вказані обставини, що встановлені судом у судовому засіданні, позивача не було запрошено на засідання сесії де розглядалась його заява (звернення) повторно, а тому, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення засідання сесії Вінницької міської ради на якій розглядалось питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб`єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Таким чином, позивача ОСОБА_1 було вкотре позбавлено можливості вносити пропозиції з питань які обговорюються, давати пояснення. Позивач повторно не був повідомлений про засідання 31 сесії 7 скликання Вінницької міської ради, і в зв`язку з цим, не міг бути присутнім при прийнятті оскаржуваного рішення, і яке стосувалось саме його інтересів та захисту права власності.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Вінницька міська рада з непередбачених законом та не підтверджених документально підстав відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в у власність.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняте рішення про надання дозволу, то суд відмовляє у розгляді такої вимоги, так як рішенням суду від 15.03.2019 року у цій вимозі було відмовлено.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі ОСОБА_2 Іванов проти України (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

За наведених обставин, враховуючи, що до теперішнього часу рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року по справі №120/4912/18-а фактично не виконано, а прийняття рішення №1740 від 26.04.19 року було передчасним, без належної оцінки усіх документів наданих позивачем, без додаткових пояснень (роз`яснень) спірних обставин з боку позивача так і відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 , та наявність з боку Вінницької міської ради протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду та необхідності направлення на його адресу окремої ухвали.

Керуючись статтями 245, 249, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення прийняте Вінницькою міською радою від 26.04.2019р №1740 на виконання рішення суду від 15 березня 2019 року, по справі №120/4912/18-а.

Встановити місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання Вінницькою міською радою звіту про виконання судового рішення.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію ухвали направити Вінницькій міській раді (вул. Соборна, 59, м. Вінниця) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про вжиті заходи повідомити Вінницький окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця з дня надходження окремої ухвали.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: