Справа № 804/4212/18
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2019 року

м. Київ

Справа № 804/4212/18

Провадження № 11-178апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни (далі - державний реєстратор, приватний нотаріус), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Український акціонерний проектний і конструкторсько-технологічний інститут «Укрстальпроект» (далі - ПАТ «Укрстальпроект»), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Приватбанк» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року (суддя Боженко Н. В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (судді Юрко І. В., Чабаненко С. В., Чумак С. Ю.),

УСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса про припинення обтяження на об`єкт нерухомого майна, а саме приміщення 7 поверху в інженерно-лабораторному корпусі «А-9», яке складається з позицій 1-15, загальною площею 350,2 кв. м, розташоване за адресою: м . Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, 5 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса про припинення іпотеки на об`єкт вказаного нерухомого майна;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 3 жовтня 2017 року, індексний номер 37379938, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме приміщення 7 поверху в інженерно-лабораторному корпусі «А-9» яке складається з позицій 1-15, загальною площею 350,2 кв. м, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, 5 , за ПАТ «Укрстальпроект»;

- зобов`язати приватного нотаріуса вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт вказаного нерухомого майна за ПАТ «Укрстальпроект».

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Суди дійшли висновку, що заявлені вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що спір має характер приватноправового, оскільки полягає у встановленні або спростуванні права власності, правомірності виникнення такого права за тим чи іншим його суб`єктом, а оскаржувані рішення відповідача по суті є реалізацією волі власника на відчуження майна третій особі у справі.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач вважає, що якщо позов обґрунтовано незаконністю реєстраційної дії саме через порушення з боку державного реєстратора під час її здійснення, то такий позов має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

У відзиві на касаційну скаргу представник ПАТ «Укрстальпроект» просить відмовити у її задоволенні та наводить доводи щодо обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі.

22 лютого 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС.

Відповідно до цієї норми справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Саприкіній І. В.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 1 квітня 2019 року прийняла цю справу до розгляду та призначила її розгляд в порядку письмового провадження.

4 червня 2019 року згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду № 12/0/30-19, виданого на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду», відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, та пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 4 червня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенку О. Б.

У ході розгляду справи суди встановили такі фактичні обставини справи.

10 квітня 2001 року між позивачем (заставодержатель) та Акціонерним товариством закритого типу «Український проектний конструкторсько-технологічний інститут «Укрстальпроект» (на сьогодні - ПАТ «Укрстальпроект»; заставодавець) укладено договір застави нерухомого майна.

За цим договором Закрите акціонерне товариство «КБ «Приватбанк» (на сьогодні - ПАТ «КБ «Приватбанк») надав Державному проектно-розвідницькому і конструкторсько-технологічному інституту «Цивільпроектбудіндустрія» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 290 000 грн (кредитний договір від 28 березня 2001 року № 545).

На забезпечення вчасного повернення отриманого кредиту, сплати відсотків, пені, штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору від 28 березня 2001 року № 545, а також інших витрат, які можуть з`явитися на момент повного погашення кредитів, ПАТ «Укрстальпроект» надав у заставу приміщення, яке складається з позицій 1-15, загальною площею 350,2 кв. м, в інженерно-лабораторному корпусі «А-9» на 7 поверсі, та знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 5 , що належить заставодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу державного майна.

Договором про внесення змін від 24 вересня 2004 року № 1 внесено зміни до договору застави нерухомого майна від 10 квітня 2001 року.

За умовами вказаного договору про внесення змін в Державний реєстр іпотек було внесено відповідний запис про іпотеку та встановлена заборона відчуження об`єктів нерухомого майна.

10 грудня 2004 року між ПАТ «Укрстальпроект» та ПАТ «КБ «Приватбанк» складено акт приймання-передачі іпотеки, а саме нерухомого майна, належного ПАТ «Укрстальпроект»: в інженерно-лабораторному корпусі «А-9» на 7 поверсі приміщення, яке складається з позицій 1-15, загальною площею 350,2 кв. м, а саме: кабінет - 34,9 кв. м; коридор - 4,0 кв. м; кабінет - 32,0 кв. м; кабінет - 17,4 кв. м; кабінет - 11,6 кв. м; коридор - 5,8 кв. м; кабінет - 16,9 кв. м; кабінет - 4,7 кв. м; кабінет - 70,5 кв. м; кабінет - 30,5 кв. м; кабінет - 19,7 кв. м; туалет - 4,3 кв. м; умивальник - 36 кв. м; вентиляційна камера - 9,8 кв. м; коридор - 84,5 кв. м.

Як пояснив представник позивача, такий акт приймання-передачі вказаних приміщень був складений з метою укладання в подальшому з ПАТ «Укрстальпроект» договору оренди нерухомого майна.

Представник позивача, крім того, пояснив, що наданий приватному нотаріусу лист «ДРУ» ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо припинення дії договору застави вказаного нерухомого майна і виключення іпотечного запису, на підставі якого, на думку позивача, були здійснені приватним нотаріусом реєстраційні дії, викликає сумніви щодо дійсності такого листа та справжності підпису керівника - директора відділення «ДРУ» ПАТ «КБ «Приватбанк». Проте позивач не звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї аргументи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані з невиконанням договірних зобов`язань, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і не має вирішуватися судами за правилами КАС.

З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язань, тому існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. З огляду на суб`єктний склад учасників процесу, такий спір має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 341, 349, 350, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова В. С. Князєв
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов Л. І. Рогач
М. І. Гриців О. М. Ситнік
Д. А. Гудима О. С. Ткачук
В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич
Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська
О. С. Золотніков