Справа № 814/1003/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1003/18

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Час і місцеухвалення: 04.01.2019р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.

за участю секретаря Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська ЕРА» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська ЕРА» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.03.2018 року:

- № 2, яким товариству визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 780 083 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 195 020,75 грн.;

- № 2, яким товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 69 450 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФСу Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилався на те, що в ході проведення перевірки позивача було встановлено завищення податкового кредиту по операціям з контрагентами, зазначеними в акті перевірки. Апелянт зазначає, що перевіркою неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами, через відсутність первинних документів, які б підтверджували факт транспортування товарів, неможливість підтвердити факт руху товарно-матеріальних цінностей.

Також, апелянт посилався на відсутність у контрагентів позивача основних фондів та трудових ресурсів, що на думку податкового органу, свідчить про те, що діяльність контрагентів позивача направлена на здійснення операцій, пов`язаних із наданням податкової вигоди третім особам.

Враховуючи викладене, Головне управління ДФС у Миколаївській області просить скасувати рішення Миколаївськогоокружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДФС в Миколаївській області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29.06.2017 року по 18.01.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 18.09.2014 року по 31.03.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.09.2014 року по 31.03.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 25.01.2018 року № 165/14-29-14-02/39397396, на підставі якого фіскальним органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.03.2018 року:

- № 2, яким товариству визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 780 083 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 195 020,75 грн.

- № 2, яким товариству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 69 450 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на встановлення в ході проведення перевірки порушення ТОВ «Миколаївська Ера» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 780 083 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 69 450 грн.

Так, фіскальний орган посилався на те, що позивачем завищено податковий кредит внаслідок включення до його складу сум ПДВ від вартості товарно-матеріальних цінностей, реальність придбання та використання яких підприємством не доведено та господарські операції перевіркою не підтверджено.

Фіскальний орган посилався на те, що за результатами проведення перевірки встановлено, що у перевіряємий період позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Карго-Інвест», ТОВ «Рент Євродизайн», ТДВ «МП «ЕРА», реальність яких, на думку відповідача, не підтверджена належними первинними документами. Відповідачем в акті вказано на відсутність інформації про транспортування товарів, про наявність основних фондів; відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей.

В акті зазначено про неможливість підтвердження факту руху ТМЦ (активів) від продавця до покупця та місця зберігання ТМЦ (активів), а також встановлення походження нібито придбаних у ТОВ «Карго-Інвест» та ТОВ «Рент Євродизайн`товарів, а згідно податкової інформації, отриманої від Світловодською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській областіпо ТОВ «Карго-Інвест» та від ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській областіпо ТОВ «Рент Євродизайн», не підтверджено реальність здійснення господарської діяльності з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року та червень 2016 року

Аналогічні висновки містить акт перевірки і відносно ТДВ «МП «ЕРА», крім того, в Акті міститься посилання на складений ГУ ДФС у Миколаївській області акт від 16.05.2017 року № 401/14-29-14-08/14307475, проте зміст цього документа в Акті не наведений.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Миколаївська ЕРА» оскаржило їх до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані документи податкового та бухгалтерського обліку підприємства, які підтверджують фактичність виконання укладених з розглядуваними контрагентами договорів та дають право на зменшення податкового кредиту.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з акту перевірки вбачається, що загальна сума не визнаного відповідачем податкового кредиту - 849 533 грн., з яких: 839 806 грн. - ПДВ, сплачений на користь ТОВ «Карго-Інвест», ТОВ «Рент Євродизайн», ТДВ «МП «ЕРА»; 9727 грн. - результат невірного, на думку відповідача, відображення позивачем у податковій декларації за січень 2017 року показника з попередньої (грудень 2016 року) податкової декларації.

У висновках акту перевірки зазначено про завищення податку на додану вартість на суму 780 083 грн., в тому числі в сумі 141 686 грн. за січень 2017 року, однак у порушення порядку оформлення результатів перевірок, акт не містить систематизованого викладу виявленого порушення за січень 2017 року в сумі 141 686 грн., що унеможливлює надання оцінки правомірності визначення відповідачем податкового зобов`язання з ПДВ за січень 2017 року у зазначеній сумі.

Що стосується завищення підприємством податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Карго-Інвест», ТОВ «Рент Євродизайн», ТДВ «МП «ЕРА», слід зазначити наступне:

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Викладені норми Податкового кодексу України вказують на те, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У підтвердження виконання умов укладених з розглядуваними контрагентами договорів позивачем були надані копії договорів та первинні документи, у підтвердження виконання укладених договорів.

Дослідивши надані позивачем документи колегія суддів встановила наступне:

У перевіряємий період ТОВ «Миколаївська Ера» мало взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Карго-Інвест», ТОВ «Рент Євродизайн», ТДВ «МП «ЕРА`по поставці товарів.

За наслідками здійснення господарських операцій із зазначеними вище контрагентами позивачем сформовано податковий кредит.

Так, позивачем було укладено договори поставки з ТОВ «Карго-Інвест»№ 01/17-15 від 21.12.2015 року(т. 1а.с. 70-71), ТОВ «Рент Євродизайн» б/н від 01.06.2016 року (т. 1 а.с.133-134).

За умовами укладених договорів постачальники ТОВ «Карго-Інвест» та ТОВ «Рент Євродизайн» зобов`язувались поставити і передати у власністю покупцю, а покупець (ТОВ «Миколаївська Ера») прийняти і оплатити товар.

Постачальники зобов`язувались поставити товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у заявках-замовленнях, які можуть бути як в письмовому, так і в усному вигляді. Загальна вартість договорів визначається за умовами договорами вартістю товарів, отриманих протягом дії цього договору згідно видаткових накладних. Поставка товару здійснюється Постачальниками за адресами визначеними в заявках.

Асортимент та ціна товар визначається у видаткових накладних.

Крім того, 02.03.2015 року позивачем був укладений договір поставки товарів № 35 з ТДВ «МП «ЕРА», за умовами якого постачальник ТДВ «МП «ЕРА`зобов`язується протягом строку дії договору постачати та передавати у власністю покупцю товар, а покупець (ТОВ «Миколаївська Ера») зобов`язується прийняти і оплатити товар. Найменування, одиниця обліку, кількість та асортимент товару вказується у видатковій накладній (т. 1 а.с 112). Асортимент кількість товару визначається за взаємним погодженням сторін і вказується у рахунках-фактурах. Передавання-приймання товару здійснюється згідно видаткових накладних представниками покупця із зазначенням номеру рахунку-фактури на підставі довіреності на отримання цінностей. Датою поставки вважається дата прийому-передачі товар зазначена у відповідній видатковій накладній.

У підтвердження виконання умов укладених договорів позивачем були надані:видаткові накладні (т. 1 а.с. 79, 81, 84, 102, 115, 140-144, 147-150); рахунки-фактури (т. 1 а.с. 78, 80, 83, 103, 113, 145-146); акти списання (т. 1 а.с. 82, 95, 114); довідки про рух коштів на рахунках (т. 1 а.с. 72-77, 96-101, 105-106, 117, 119-120122-125, 127, 129, 131, 136-139).

Згідно наданих видаткових накладних позивачем були придбані електричні матеріали: вимикачі, штепселі, розетки, світильники палубні, а також будівельні матеріали: профіль металевий, тримач труби, труби профільні, арматура, круг обрізний та ін.

Позивач пояснив, що всі товари, придбані у розглядуваних в акті перевірки контрагентів були оприбутковані та використані у подальшій господарській діяльності, а саме при виконанні договорів, укладених ТОВ «Миколаївська Ера» з ТОВ «Краншип», ТОВ «Смарт-Меритайм Груп»,ТОВ «ПОСС», де ТОВ «Миколаївська Ера» виступає в якості виконавця електромонтажних робіт, а також продавця товарів.

У підтвердження подальшого використання придбаних матеріалів позивачем були надані:

-договір від 25.06.2015 року, укладений з ТОВ «Краншип» на виконання електромонтажних робіт з використанням супутніх матеріалів для кріплення кабелю, маркування кабелю, включення кабелю, ущільнення місць переходу кабелю, заземлення, регулювально-налагоджувальних робіт (т. 1 а.с. 85-89). У підтвердження фактичного виконання таких робіт позивачем також надані: акти виконаних робіт (т. 1 а.с. 90-92), видаткові накладні (т. 1 а.с. 93);

- договір купівлі-продажу № 524-10/73 від 28.03.2016 року, укладений з ТОВ «Смарт-Меритайм Груп» (т. 1 а.с. 107-108), специфікація (т. 1 а.с. 109), видаткова накладна (т. 1 а.с.110),

- договір № 2016-НМ440 від 08.06.2016 року, укладений з ТОВ «Смарт-Меритайм Груп» на виконання електромонтажних робіт з використанням супутніх матеріалів (т. 1 а.с. 163-162), акти виконаних робіт, акти списання (168-173);

- договір № 2016-ВМ1/1 від 11.02.2016 року з ТОВ «ПОСС», за умовами якого ТОВ «Миколаївська Ера» зобов`язується виконати електромонтажні роботи при модернізації несамохідної баржі.(т. 1 а.с. 151 -155), специфікація, акти приймання-передачі робіт, акти списання, рух котів по рахунку (т. 1 а.с. 158-162).

Що стосується безпосередньої поставки товарів постачальниками ТОВ «Карго-Інвест» та ТОВ «Рент Євродизайн», ТДВ «МП «ЕРА», позивач пояснив, що товар поставлявся на склад ТОВ «Миколаївська Ера», який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 7 та знаходиться у власності покупця на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2014 року № 1642. В матеріалах справи наявна копія вказаного договору, що підтверджує наявність у позивача складського приміщення.

Дослідивши надані позивачем документи у підтвердження реальності здійснюваних з контрагентами господарських операцій, колегія суддів вважає, що вказані документи містять всі необхідні відомості щодо здійснюваних господарських операцій та дають змогу встановити зміст господарських операцій та їх кількісні та якісні характеристики. Надані позивачем первинні документи у своїй сукупності відображають відомості, які мають значення для підтвердження реальності здійснюваних господарських операцій.

Позивачем надано докази подальшого використання товарів, робіт (послуг), отриманих від контрагентів у власній господарській діяльності, обґрунтовано доцільність використання їх у господарській діяльності, а також надані докази руху коштів по рахункам.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Що стосується транспортування товару, колегія суддів зазначає, що згідно висловленої Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 року по справі № 822/2373/17, від 18 квітня 2019 року у справі №813/4430/14 правової позиції, сама собою наявність або відсутність окремих документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Також Верховний Суд у своїх рішеннях зазначав, що порушення правил, в тому числі перевезення, є підставою для притягнення винних осіб до відповідальності, в той час, як податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит в залежність від дотримання правил перевезення іншими особами, за умови наявності у платника належних первинних документів, що підтверджують фактичне виконання договірних відносин.

Більше того, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв`язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв`язку з фактом оплати товару. Цей доказ повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами і не має наперед встановленої сили.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію отриману від інших фіскальних про результати контрольних заходів щодо постачальників позивача не приймається до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставки, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

В даному випадку безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагентів позивача виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності, з огляду на те, що жодного доказу на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано, як і не доведено неможливості контрагента укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед позивачем у справі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сертифікати якості не є первинними документами, тому їх наявність або відсутність, в даному випадку, жодним чином не впливають на ведення бухгалтерського обліку та, відповідно, на формування показників податкової звітності.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

В порушення цих вимог Головне управління ДФС у Миколаївській області не надало належних та достатніх доказів нереальності господарських договорів, укладених між ТОВ «Миколаївська Ера» та контрагентами, розглядуваними в акті перевірки.

В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов`язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень щодо невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

Всі висновки фіскального органу з цього приводу ґрунтуються на припущеннях не підтверджених належними та допустимими доказами.

Представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв`язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання товарів (робіт,послуг) його контрагентами, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод є помилковим.

Зважаючи на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.03.2018 року № 2 та № 2є протиправними та підлягають скасуванню, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 12 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук