Справа № 0440/5437/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5437/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року (суддя Олійник В.М., повний текст рішення складений 12.04.2019) в адміністративній справі

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк», в якому позивач просить: визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з проведення інспекційного відвідування акціонерного товариства Акцент-Банк з питань дотримання законодавства про працю, в тому числі щодо складення Направлення на проведення інспекційного відвідування від 12.06.2018 №168, Вимоги про надання документів від 22.06.2018 № ДН709/253/НД та Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДН709/253/НП від 22.06.2018; визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про надання документів від 22.06.2018 № ДН709/253/НД.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 05.06.2018 № 455-І було призначено інспекційне відвідування у період з 11.06.2018 по 22.06.2018 ПАТ «Акцент-Банк» за адресою: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, б. 11, . Підставою для призначення інспекційного відвідування стало звернення працівника ОСОБА_1 щодо порушення стосовно неї законодавства про працю.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 12.06.2018 № 168 посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було здійснено вихід до АТ «Акцент-Банк», проте уповноваженими особами Банку не було забезпечено можливість проведення інспекційного відвідування, що стало підставою для складання Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДН709/253/НП від 22.06.2018 та Вимоги від 22.06.2018 № ДН709/253/НД про надання/поновлення документів.

Позивач зазначає, що дії відповідача щодо призначення інспекційного відвідування вчинені з порушенням норм чинного законодавства, а рішення, які прийняті в ході його проведення, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з доводами позивача, відповідач відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» мав право на здійснення інспекційного відвідування виключно за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду.

Крім того, позивачеві не було надано для ознайомлення наказ про проведення інспекційного відвідування та звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю.

Також позивач зазначає, що предметом перевірки за заявою працівника можуть бути лише питання, що стосуються порушення об`єктом відвідування законодавства про працю саме стосовно цього працівника, тоді як, в порушення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідач витребовує документи, що стосуються всіх працівників банку та охоплюють досить тривалий проміжок часу.

Взагалі позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний здійснювати заходи державного нагляду і контролю у сфері дотримання законодавства про працю відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», із застосуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України № 295 лише в тій частині, що не суперечить вказаному Закону.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 4 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частиною 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено вичерпний перелік його норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких є лише ч. 3 ст. 6 Закону, якою передбачено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Матеріалами справи підтверджується, апелянтом не спростовано, що посадові особи, які прибули для проведення інспекційного відвідування, вручили представнику Банка направлення на проведення контрольного заходу, в якому, зокрема, зазначено підстави для його проведення, а тому відповідачем в повній мірі дотримано вимоги ч. 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295.

Вказаним Порядком встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

При цьому вказаним Порядком не передбачено погодження здійснення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідним державним колегіальним органом, як і погодження Держпрацею України, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги у відповідній частині.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 на момент виникнення спірних правовідносин була чинною та становила частину національного законодавства, яке підлягало застосуванню відповідачем.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що аналогічні повноваження та права, а також обов`язки державних інспекторів з питань праці визначені Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Україною.

Зокрема, статтею 12 Конвенції передбачено, що інспектори мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються; наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.

Враховуючи викладені норми права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач мав право та законні підстави для винесення Вимоги щодо надання підконтрольним суб`єктом документів, необхідних для здійснення інспекційного відвідування, а також відвідування об`єктів, які перебувають поза межами юридичної адреси Банку, на яких використовується наймана праця.

Доводи апелянта, що вищевказана Конвенція до нього не застосовується, оскільки позивач є банківською установою, а не промисловим чи торгівельним підприємством, суд також не знаходить обґрунтованими, адже норма міжнародного законодавства не може передбачати особливості внутрішньодержавного ринку праці тієї чи іншої держави, а тому норми вказаної довіреності не повинні застосовуватися формально, тобто виключно до визначених суб`єктів - промислових чи торгівельних підприємств. Метою Конвенції є саме закріплення єдиного порядку та процедури проведення інспекції праці.

Також не є обґрунтованими та доведеними доводи апелянта, що відповідач мав право проводити перевірку тільки з тих питань, які слугували підставою для призначення інспекційного відвідування, як того вимагає ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», адже, як зазначалося вище, вказаний Закон вимагає від відповідача виключно дотримання частини 3 статті 6.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про необґрунтованість твердження позивача про те, що інспекційне відвідування проводилося Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області з питань, що не зазначені у направленні у якості предмета інспекційного відвідування, адже у направленні на проведення інспекційного відвідування від 12.06.2018 визначено предмет здійснення інспекційного відвідування - контроль додержання вимог законодавства про працю у ПАТ «Акцент-Банк» з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач діяв в межах наданих законом повноважень, підстави для задоволення позову відсутні.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року в адміністративній справі № 0440/5437/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 16 липня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов