Справа № 440/384/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

16 липня 2019 р. Справа № 440/384/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства «ТЕХ-МАШ» до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

Встановила:

30.01.2019 року позивач приватне підприємство «ТЕХ-МАШ» (подалі - ПП «ТЕХ-МАШ», підприємство) звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (подалі - ГУ ДФС у Полтавській області, контролюючий орган) від 12.07.2018 року № , яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 78.816,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на протиправність спірного рішення та на реальність господарської операції між ПП «ТЕХ-МАШ» та ТОВ «ПРОДОС».

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов контролюючий орган вказує, що за результатами проведеної перевірки встановлено не надання ПП «ТЕХ-МАШ» довіреностей на отримання товару, платіжних доручень, оборотно-сальдових відомостей та журналів-ордерів. Крім того, документи отримані позивачем від ТОВ «ПРОДОС» складені з порушенням чинного законодавства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року (рішення у повному обсязі складено 01.04.2019 року) адміністративний позов ПП «ТЕХ-МАШ» задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 12.07.2018 року № .

Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області на користь ПП «ТЕХ-МАШ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.921,00 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що надані позивачем документи складені з дотриманням вимог законодавства, а правочин, укладений між позивачем та ТОВ «ПРОДОС» документально підтверджений та є таким, що у повному обсязі виконаний сторонами.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ГУ ДФС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та матеріального права, незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ПП «ТЕХ-МАШ».

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що контролюючим органом проведено перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства у ході фінансово-господарської діяльності з ТОВ «ПРОДОС», за результатами якої встановлено, що між ПП «ТЕХ-МАШ» та ТОВ «ПРОДОС» укладено два договори за перевіряємий період. Щодо договору, пов`язаного з купівлею запасних частин у податкового органу виникли сумніви щодо реальності цього договору.

Так, контролюючий орган зазначає, що в ході проведення перевірки ПП «ТЕХ-МАШ» не надані наступні документи: довіреності на отримання товару, платіжні доручення (виписки банку), оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери.

Також апелянт, посилається на те, що: - у накладних на відпуск товару відсутні дані щодо осіб (прізвище, посада), які підписали первинні документи; - в ТТН в графі «Вантажоодержувач»: зазначено «ПП «ТЕХ-МАШ», м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1», в той час як підприємство знаходиться у м. Кременчук, інформація щодо наявності власних/орендованих приміщень відсутня; - в ТТН в графі «Пункт навантаження» зазначено «Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Губініха, вул. Берегового, 34в», в той час як ТОВ «ПРОДОС» знаходиться на обліку у м. Донецьк, інформація щодо наявності власних/орендованих приміщень відсутня.

Крім того, апелянт посилається на негативну податкову інформацію щодо ТОВ «ПРОДОС».

За наведеного ГУ ДФС у Полтавській області вважає вимоги ТОВ «ТЕХ-МАШ» необґрунтованими, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «ТЕХ-МАШ» з питань дотримання вимог податкового законодавства у ході фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ПРОДОС» за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, результати якої оформлені актом перевірки від 25.06.2018 року № 760/16-31-14-03-14/36618610 /а.с. 16-27/.

За висновками перевірки встановлено порушення ПП «ТЕХ-МАШ» п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (подалі - ПК України), в результаті чого завищено від`ємне значення в сумі 78.816,00 грн за грудень 2017 року.

Означеного висновку контролюючий орган дійшов з огляду на те, що проведеною перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 12.07.2018 року № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 78.816,00 грн. /а.с. 14/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. а) п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу положень п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями, іншими подібними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України.

Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (подалі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інш.).

Відповідно до п.п. 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Однак, наявність лише податкової накладної не є підставою для формування податкового кредиту. Для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідна наявність і інших первинних документів, які б свідчили про реальність такої господарської операції.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 цього закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття «господарська операція» (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-ХIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону № 996-ХIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Як установлено судовим розглядом, у перевіряємий період позивач мав господарські відносини із ТОВ «ПРОДОС» ().

Так, 20.11.2017 року між ТОВ «ПРОДОС» (постачальник) та ПП «ТЕХ-МАШ» (покупець) укладено договір поставки № 20/11-1, відповідно до якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

На підтвердження здійснення вказаної господарської операції позивачем надані: накладна № 01/12/17 від 01.12.2017 року та рахунок № 01/12/17 від 01.12.2017 року /а.с. 44, 45/.

Колегія суддів зазначає, що накладна № 01/12/17 від 01.12.2017 року має обов`язкові реквізити, зокрема в графах «Керівник» та «Видав» зазначені прізвище « ОСОБА_1 » та його підпис, та у графі «Отримав» зазначено прізвище « ОСОБА_2 » та його підпис.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області про те, що надана позивачем до перевірки накладна № 01/12/17 від 01.12.2017 року не містила зазначені реквізити, оскільки судам першої та апеляційної інстанції доказів зворотного відповідачем не надано.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення поставки придбаного у ТОВ «ПРОДОС» товару позивачем надано товарно-транспортну накладну № 01/12/17 від 01.12.2017 року /а.с. 46-47/.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області про те, що ТТН містяться наступні розбіжності: «в ТТН в графі «Вантажоодержувач»: зазначено «ПП «ТЕХ-МАШ», м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1», в той час як воно знаходиться у м. Кременчук, інформація щодо наявності власних/орендованих приміщень» відсутня» та те, що «в ТТН в графі «Пункт навантаження»: зазначено «Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Губініха, вул. Берегового, 34в», в той час як ТОВ «ПРОДОС» знаходиться на обліку у м. Донецьк, інформація щодо наявності власних/орендованих приміщень» відсутня» - є необґрунтованими з огляду на те, що жодним нормативно правовим актом не визначено, що навантаження та розвантаження товарів має здійснюватися виключно на складах суб`єктів підприємницької діяльності, які перебувають у їх власності або користуванні.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що постачання товарів ПП «ТЕХ-МАШ» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, здійснювалося на місце виконання робіт у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», для яких такі товари були придбані.

Оплата за придбаний товар, згідно платіжного доручення № 7933 від 28.01.2019 року, проведена у 2019 році на користь ТОВ «ЛЮКС КЕПІТАЛ» у відповідності до повідомлення про відступлення права вимоги від 25.01.2019 року /а.с. 48-49/.

Також, судовим розглядом установлено, що на підтвердження використання придбаних товарів (запасних частин), позивачем надано документальне підтвердження того, що придбаний у ТОВ «ПРОДОС» товар в подальшому використаний для ремонту механічного обладнання, ремонту сідлового підшипника ЕКГ-10 к.3536.03.08.000сб інв. № 42018179, сідлового підшипника ЕКГ-10 к.3536.03.08.000сб інв. № 42018178 рудоуправління гірничного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а саме: договір субпідряду № 10/11-1 від 10.11.2017 року, рахунок-фактура № 121105 від 11.12.2017 року, акт прийому - передачі використаних робіт (наданих послуг) № 190 від 11.12.2017 року, акт на витраченні матеріали генпідрядника № 11/12-1, банківські виписки, договір № 1520 від 30.05.2017 року з додатками, акт приймання виконаних робіт № 12-3/2 за грудень 2017 року. Зазначені обставини відображені та підтверджені актом перевірки.

Крім наведеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на негативну податкову інформацію ГУ ДФС у Донецькій області, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер, та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 29.03.2019 року у справі № 808/3412/16.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що інформація відносно ТОВ «ПРОДОС», викладена в акті перевірки, містить суперечності, а саме: сторінка 8 акту - у ТОВ «ПРОДОС» відсутні наймані працівники; сторінка 7 акту - за 4 квартал 2017 року на підприємстві ТОВ «ПРОДОС» працювали за трудовим договором - 1 особа та за цивільно-правовими угодами - 6 осіб.

Крім цього, в акті перевірки (сторінка 7) зазначено, що відповідно ЄРПН ТОВ «ПРОДОС» сформував податковий кредит за рахунок придбання низки товарів та послуг, однак, наведений податковим органом перелік, не є вичерпним та не дає можливості встановити наявність або відсутність факту придбання ТОВ «ПРОДОС» товарів (запасних частин), реалізованих в подальшому ПП «ТЕХ-МАШ».

Окрім викладеного, колегія суддів зауважує, що ГУ ДФС у Полтавській області в акті перевірки підтвердив реальність господарських операцій позивача з ТОВ «ПРОДОС» за цей саме період (грудень 2017 року) відносно суборенди екскаватора ЕШ 11/70, рік випуску 1988 (сторінки 3-5 акту).

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду 21 березня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка
Постанова складена і підписана 16 липня 2019 року.