Справа № 1.380.2019.001508
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4817/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним технічного паспорта, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Карп`як О. О.,

час ухвалення рішення - 04.04.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04.04.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", в якому просив визнати недійсним новий "Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 " від 20 лютого 2017 року; зобов`язати відповідача на підставі технічного паспорта інв. № 514 від 05 лютого 2001 року на цю квартиру та нотаріально завіреної заяви видати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 висновок щодо технічної можливості поділу їх квартири АДРЕСА_1 на дві квартири.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом позову у цій справі є тільки визнання недійсним технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 від 20 лютого 2017 року, який не зареєстрований і не може бути чинний. Апелянт зазначає, що це не основна вимога у справі, а є похідною від вимоги про зобов`язання відповідача видати висновок щодо технічної можливості поділу квартири № 1а , на яку є всі необхідні для цього документи. Вимога про визнання недійсним технічного паспорта зумовлена тим, що відповідач в порушення Інструкцій про технічну інвентаризацію та поділ житла посилається на свій новий техпаспорт квартири, реконструкція якої не завершена, яка ще не вводиться в експлуатацію і на яку нема реєстраційного свідоцтва. При розгляді справи про надання висновку необхідно врахувати, що документи на поділ квартири почали оформлятися давно, одночасно з початком її реконструкції і що реконструкція не може бути завершеною введенням в експлуатацію без виділення міською радою додаткової площі земельної ділянки під прибудову (що реконструюється і відділяється згідно з проектом), в користування її фактичному власнику, який володіє більшою кількістю часток. Інша частина квартири, що відділяється, не підлягала реконструкції, бо входить у 1-й поверх будинку АДРЕСА_1 . Також, на думку апелянта, необхідно врахувати, що згідно з вимогами «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» для видачі висновку ОКП «БТІ та ЕО» були подані всі потрібні документи, разом із діючим техпаспортом, документами на право власності, проектом поділу та дозволом Личаківської районної адміністрації. Вказані обставини свідчать про те, що цю справу необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач (апелянта) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з відсутності підстави для її розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд такої справи віднесено до юрисдикції за правилами Цивільного кодексу України, бо з позовної заяви вбачається спір щодо права власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним і таким, що відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 1998 році Розпорядженням Личаківської районної адміністрації №665 ОСОБА_1 , який проживає в квартирі АДРЕСА_1 надано дозвіл на здійснення реконструкції квартири з прибудовою та надбудовою другого поверху, після чого квартира буде складатися з трьох житлових кімнат, кухні, ванни, туалету, коридору зі сходовою кліткою, тамбура, майстерні на першому поверсі та двох житлових кімнат, кухні, ванни, туалету, коридору зі сходовою кліткою на другому поверсі. Загальна площа квартири становитиме 135,3 кв.м., житлова 62,9 кв.м.

П.3 цього розпорядження зобов`язано ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня прийняття розпорядження виготовити проектну документацію на реконструкцію квартири, погодити її в головному управлінні архітектури і містобудування, зареєструвати в міській інспекції держархбудконтролю і одержати дозвіл на проведення будівельних робіт; здійснити реконструкцію квартири та здати в експлуатацію на протязі 3-х років з дня погодження проектної документації; питання землекористування вирішити в міськвиконкомі у встановленому порядку; після виконання робіт зареєструвати прибудову і надбудову в районній податковій адміністрації, через Львівське БТІ внести зміни в технічну документацію.

При цьому, квартира складалась з житлової кімнати 1а-1/12,8 кв.м., житлової кімнати- 1а-2/10,0 кв.м,: кухні 1а-3/8,3 кв.м., санвузла - 1а-4/3,4 кв.м.; кладової- 1а-5/3.8 кв.м., коридору -1а-6/8,3 кв.м., житлової кімнати - 1 а-7/8,8 кв.м. Загальна площа квартири становила 55,4 кв.м., житлова 31,6 кв.м. До квартири належать: комора в підвалі 6,3 кв.м.. сарай 11,7 кв.м., що стверджується технічним паспортом від 05 лютого 2001 року.

У зв`язку з проведеною реконструкцією квартири були внесені зміни в технічну документацію. Зокрема, при обстеженні встановлено, що квартира складається з наступних приміщень: коридору - 1а-1/8,8 кв.м., коридору - 1а-2/1,5 кв.м., вбиральні - 1а-3/1,0 кв.м., кухні - 1а-5/12,3 кв.м., ванної кімнати - 1а- 6/2,8 кв.м., житлової кімнати - 1а-7/8,6 кв.м., житлової кімнати - 1а-8/12,8 кв.м., коридору - 1а- 9/3,2 кв.м., житлової кімнати - 1а-10/8,9 кв.м. Загальна площа квартири становить - 75,5 кв.м., житлова - 45,9 кв.м. Вказані зміни були нанесені і на поверховому плані квартири, та виготовлено новий технічний паспорт від 20 лютого 2017 року.

Таким чином, приміщення квартири у зв`язку із проведеною реконструкцією та переплануванням втратило свої первинні технічні характеристики та площі, внаслідок таких змін проставлена нова нумерація приміщень та їх площа, а на попередніх матеріалах інвентаризації стоїть примітка «погашено».

Позивач - ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із нотаріально завіреною заявою від 08 лютого 2017 року до ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» виготовити висновок щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_1 на два самостійні об`єкти, відповідно до технічного паспорта з інв. № 514 від 05 лютого 2001 року, а саме:

- квартира, що належатиме ОСОБА_2 , складатиметься з приміщень: 2/10,0 кв. м - житлова кімната; 3/8,3 кв. м - кухня; 4/3,4 кв. м - ванна кімната; 5/3,8 кв. м - вбудована шафа; 6/8,3 кв. м - коридор, Б/11,7 кв. м - сарай;

- квартира, що належатиме на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , складатиметься з приміщень: 7/8,8 кв. м - житлова кімната; 1/12,8 - житлова кімната, тамбур, комора в підвалі площею 6,3 кв. м.

Разом з тим, відповідач у задоволенні цієї заяви, мотивуючи це тим, що виготовлення висновку щодо технічної можливості поділу квартири на два самостійні об`кти виконати неможливо. ОСОБА_1 проведена реконструкція квартири на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації від 15 липня 1998 року №665, про що виготовлено технічній паспорт, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 20 лютого 2017 року. Згідно з п.3.2 вищевказаного розпорядження квартиру потрібно було здати в експлуатацію. Надання дозволу на перепланування квартири з поділом на дві окремі, виданого Личаківською районною адміністрацію 20 березня 2018 року №87, не було враховане при проведенні реконструкції в квартирі.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.1 ст.364 ЦК України передбачає право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Порядок поділу нерухомого майна, визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року (далі - Інструкція).

Згідно з п. 2.3 Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

У п. 2.5 Інструкції вказано, що при підготовці документів про поділ нерухомого майна БТІ проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Про можливість або неможливість поділу нерухомого майна готується висновок, який відповідно до п. 2.6 Інструкції повинен містити: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються з новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

З аналізу вказаних норм вбачається, що для добровільного поділу нерухомого майна, одними з обов`язкових умов є наявність у власності або користуванні об`єкта нерухомості; відсутність самочинного будівництва та наявність нотаріально засвідчених заяв співвласників.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України).

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

Отже правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З наведених норм матеріального права вбачається, що самочинне будівництво є об`єктом цивільних прав.

Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач просись визнати недійсним новий "Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 від 20 лютого 2017 року; зобов`язати відповідача видати висновок щодо технічної можливості поділу їх квартири АДРЕСА_1 на дві квартири на підставі технічного паспорта інв. № 514 від 05 лютого 2001 року.

Разом з тим, колегією суддів під час судового розгляду цієї адміністративної справи встановлено, що позивач здійснив реконструкцію належного йому майна самочинно, належні документи, які б засвідчували право власності на самочинне будівництво у позивача відсутні, що свідчить про майновий спір, оскільки фактично позивач не є власником реконструйованої частини квартири до моменту узаконення самочинного будівництва.

Таким чином, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а безпосередньо пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, тому відсутні підстави для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усі вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали правильно надано правову оцінку обставинам справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому відповідно до ч.1 ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі №1.380.2019.001508 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 16 липня 2019 року.