Справа № 300/300/19
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2019 р. справа № 300/300/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Панікара І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Подольської Т.М.,
представника позивача: Фільварок Н ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Тарновської І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство освіти і науки України до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради № 298-22 від 14.12.2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
11.02.2019 року Перший заступник прокурора Івано-Франківської області (надалі прокурор) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради № 298-22 від 14.12.2018 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняте Івано-Франківською міською радою рішення за № 298-22 від 14.12.2018 року "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів" суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» чим завдає шкоди інтересам держави щодо ефективного, сталого розвитку системи освіти та збереження мережі навчальних закладів. Таке рішення, позивач вважає неправомірним та просить суд визнати його протиправним та скасувати.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
23.04.2019 року, суд ухвалою залучив до участі у справі Міністерство освіти і науки України (надалі - Міністерство) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та встановив строк для надання пояснень щодо позову.
Відповідач - Івано-Франківська міська рада 21.03.2019 року скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечила. У відзиві на позовну заяву, представником відповідача зазначено щодо відсутності відповідних повноважень прокурора на представництво інтересів держави у виниклих правовідносинах з огляду на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна зазначених в оскаржуваному рішенні, власником нерухомого майна є держава в особі Кабінету Міністрів України. Відповідно, виключно Кабінетом Міністрів України, як суб`єктом з реалізації прав держави - власника таких об`єктів, повинно здійснюватись представництво його інтересів, а не органами прокуратури. Окрім того, представник вказала на те, що ініціатива стосовно передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно крім інших органів уповноважених управляти державним майном від відповідних органів місцевого самоврядування. Внаслідок чого, оспорюване рішення Івано-Франківської міської ради від 14.12.2018 року № 298-22 є ініціативою щодо надання згоди на безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів.
У відповіді на відзив від 29.03.2019 року, представник позивача не погодився з обґрунтуваннями наданими представником відповідача у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що оскаржуване рішення відповідача суперечить змісту Розпорядження Кабінету Міністрів України №516-р. від 18.07.2018 «Про передачу цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів у спільну власність комунальних громад Житомирської та Івано-Франківської областей», згідно з яким передано окремі цілісні майнові комплекси державних професійно - технічних навчальних закладів у спільну власність територіальної громади Івано-Франківської області, оскільки встановлює паралельну згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Івано-Франківська та відповідно може здійснювати вплив та перешкоджати процесу передачі цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних закладів з державної у спільну комунальну власність територіальної громади Івано-Франківської області. Вказав на те, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказані об`єкти належать, на даний час, до державної форми власності, власником виступає Держава в особі Кабінету міністрів України, а органом уповноваженим здійснювати управління майном виступає Міністерство освіти і науки України. Суперечності, які виникають при здійсненні діяльності у сфері освіти та використання державного майна, зачіпають інтереси держави, порушення інтересів держави в сфері охорони дитинства є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
Міністерство у поясненнях від 21.06.2019 року позовні вимоги прокурора підтримало. Пояснило, що відповідно до вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» до пропозицій стосовно передачі цілісних майнових комплексів надані техніко-економічні обгрунтування, затверджені Івано-Франківською обласною радою, у яких зазначено про забезпечення ефективного використання майна закладів освіти за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на їх утримання. З метою розроблення відповідних проектів рішень Уряду Міністерство освіти і науки України надіслало до Міністерства економічного розвитку і торгівлі Украйни опрацьовані вищезазначені пакети документів по 9 закладам професійної (професійно-технічної) освіти. Щодо 5 закладів професійної освіти (Державний професійно-технічний навчальний заклад «Івано-Франківське вище професійне училище сервісного обслуговування техніки»; Вище професійне училище № 21 м. Івано-Франківська; Вище професійне училище № 14 м. Коломиї; Івано-Франківський професійний політехнічний ліцей; Вище професійне училище № 13 м. Івано-Франківська) прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 516-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів у спільну власність територіальних громад Житомирської та Івано-Франківської областей». Водночас, 4 пакети документів закладів професійної освіти повернуті на доопрацювання до Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Звернуло увагу суду на те, що рішення сесії Івано-Франківської міської ради, перспективний план розвитку закладів професійної (професійно-технічної) освіти на 2019-2022 роки м. Івано-Франківська та техніко-економічне обґрунтування щодо забезпечення ефективного використання майна закладів освіти за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на їх утримання до Міністерства не надходили.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача щодо можливості задоволення позовних вимог заперечила з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Представник Міністерства подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Розглянувши у відповідності до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують власні позовні вимоги та заперечення на них, судом установлено наступне.
10.06.2016 року Івано-Франківською обласною радою прийнято рішення за № 216-5/2016 «Про передачу цілісних майнових комплексів професійно-технічних навчальних закладів», яким надано згоду на передачу із державної власності у спільну власність територіальних громад області 19 цілісних майнових комплексів професійно-технічних навчальних закладів із обов`язковим використанням майна за цільовим призначенням та невідчуження його у власність згідно з додатком (а.с. 59).
Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 516-р. від 18.07.2018 року "Про передачу цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів у спільну власність комунальних громад Житомирської та Івано-Франківської областей", згідно якого передано цілісні майнові комплекси державних професійно-технічних навчальних закладів у спільну власність територіальної громади Івано-Франківської області:
На виконання умов передачі об`єктів з державної у комунальну власність утворено відповідні комісії згідно рішення Івано-Франківської обласної ради № 952-23/2018 від 21.09.2018 року "Про утворення комісій з питань приймання - передачі цілісних майнових комплексів професійно-технічних навчальних закладів" (а.с. 60-63).
14.12.2018 року Івано-Франківською міською радою прийнято рішення за № 298-22 "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів", згідно пункту 1 якого надано згоду на безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів, а саме:
Вважаючи вищевказане рішення Івано-Франківської міської ради таким, що суперечить вимогам чинного законодавства Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду з даним позовом.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи при вирішенні наявного спору, суд керується Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, враховує приписи законів, а також підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про прокуратуру».
Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначає основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», зазначений Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність.
Згідно положень статті 2 зазначеного Закону об`єктами передачі згідно з цим Законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій (далі - цілісні майнові комплекси підприємств), їх структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі приміщення (після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) на підставі розподільного балансу), об`єкти незавершеного будівництва); інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; акції (частки, паї), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств; об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім cанаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.
У відповідності до статті 3 Закону ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.
Статтею 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» встановлено обов`язковість такої передачі майна за рішенням Кабінету Міністрів України, якщо таке майно стосується цілісних майнові комплексів підприємств та інших об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом. При цьому зазначено, що наданню згоди передують пропозиції щодо передачі майна, які попередньо затверджуються рядом суб`єктів.
Комплексний аналіз положень зазначеного нормативно-правового акту дозволяє суду дійти висновків про те, що в залежності від сфери в якій здійснюється передача об`єктів, законодавець розрізняє можливість переходу права власності як з державної у комунальну так і навпаки. Як наслідок, в залежності від напрямку здійснення такого переходу, право ініціативи може також виходити як від органу у власності чи управлінні знаходиться вказане майно, так і суб`єкта, який бажає таке майно отримати. Водночас, суд вказує на те, що надання згоди на передачу та сама передача об`єктів з державної у комунальну власність є завершальним етапом такої процедури, і рішення з цього приводу не слід плутати з ініціативою, яке є її початком.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням викладеного, в контексті визначених статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України положень, суд зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення за № 298-22 від 14.12.2018 року "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів" відповідач діяв необґрунтовано, з використанням наданих йому повноважень не з метою, з якою це повноваження йому було надано, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, Івано-Франківською міською радою не було вчинено жодних дій спрямованих на ініціювання можливості прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо передачі цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів у власність саме територіальної громади м. Івано-Франківська. Окрім того, всупереч процедурі визначеній Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» оскаржуваним рішенням нівельовано волю власника майна стосовно суб`єкта одержання такого майна.
За вказаних обставин позовні вимоги слід визнати такими, що підлягають до задоволення.
Водночас, суд вказує на необґрунтованість позиції відповідача, щодо відсутності підстав для представництва інтересів держави у даній справі з боку прокуратури з огляду на таке.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування.
Згідно із частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Відсутність державного органу, який міг би представляти зазначені інтереси в суді, у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді для задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо забезпечення порядку передачі об`єктів освіти з державної у комунальну власність.
Згідно зі статтею 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, держави-учасниці Конвенції вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.
Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Суперечності, які виникають при здійсненні діяльності у сфері освіти та використання державного майна, зачіпають інтереси держави, порушення інтересів держави в сфері охорони дитинства є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
У відповідності до пункту 4.1 рішення Конституційного Суду України від 04.03.2004 №1-4/2004 освіта визнається однією з пріоритетних сфер соціально-економічного, духовного та культурного розвитку суспільства.
В даному випадку прокуратурою встановлено факт прийняття рішення міською радою із порушенням вимог законодавства та завдає шкоди інтересам держави щодо ефективного та сталого розвитку системи освіти та збереження мережі навчальних закладів, а належні дії зі сторони Івано-Франківської міської ради до усунення порушень законодавства не вживаються. З урахуванням зазначеного, прокурор самостійно звертається до суду у формі представництва інтересів держави.
Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами положень кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» прокурор може звернутись із заявою про визнання акта незаконним. У даному випадку прокурор у адміністративній справі може бути позивачем і не повинен визначати орган чи особу, в інтересах якої він звертається до суду із позовною заявою.
У відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат вирішення судовим рішенням не потребують.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов Першого заступника прокурора Івано-Франківської області задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення № 298-22 від 14.12.2018 року "Про надання згоди та прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська цілісних майнових комплексів державних професійно-технічних навчальних закладів".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до частини 6 статі 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених цією статтею, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська 11, м. Івано-Франківськ, 76015, );

Івано-Франківська міська рада (вул. Грушевського 21, м. Івано-Франківськ, 76004, );

Міністерство освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги 10, ).

Суддя Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 08 липня 2019 р.