Справа № 520/6946/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

"15" липня 2019 р. справа № 520/6946/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Котеньов О.Г., розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22 травня 2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну";

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Баку, Азербайджан, паспорт № НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) незаконно скасовану посвідку на постійне проживання в Україні.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення (акту індивідуальної діі) Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22 травня 2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" в частині обов`язку позивача ОСОБА_1 виїхати з України та заборонити компетентним державним органам України примусово видворяти позивача ОСОБА_1 з території України.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у випадку незупинення дії рішення (акту індивідуальної діі) Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22 травня 2019 року за № 185659 "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" виконання рішення суду про задоволення адміністративного позову буде істотно ускладнено, а процедура відновлення порушених прав позивача - проблематичною. Адже, якщо суд не зупинить дію оскаржуваного рішення в частині обов`язку позивача покинути територію України та не заборонить здійснювати примусове її видворення, позивач та її п`ятирічна дитина можуть залишитися у безпорадному стані на грані фізичного виживання. Позивач разом зі своєю донькою не має жодної реальної можливості покинути території Україну і переїхати до іншої держави, оскільки це зруйнує її життя та життя її малолітньої доньки.

Позивач вказує, що оскаржуване рішення має очевидно протиправний характер.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

За правовою позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, „з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання (ч.1 ст.13 Закону).

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення (ч.2 ст.13 Закону).

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання (ч.3 ст.13 Закону).

Поряд з цим частиною 4 коментованої статті встановлено, що якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Тобто, законодавцем передбачено неможливість видворення особи з України у разі оскарження рішення ДМС до суду до набрання рішенням суду законної сили.

Наведеним в свою чергу спростовуються доводи позивача щодо існування реальної загрози видворення її за межі території України до набрання рішенням суду законної сили та неможливості ефективного судового захисту і поновлення порушених прав та інтересів позивача без забезпечення позову у даній адміністративній справі.

Інших доводів і доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник суду не зазначив, а судом таких не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованими, а заява позивача про забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено (ч.8 ст.154 КАС України).

Керуючись ст.ст.2, 150-154, 241-243, 248, 256, 293, 294, 295, 297 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу у повному обсязі виготовлено 15 липня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов