Справа № 826/12358/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2019 року № 826/12358/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства освіти і науки України,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору -

1.Київський національний університет імені Т.Шевченка,

2. ОСОБА_2 , про зобов`язання створити комісію для перевірки законності видання наказів щодо зарахування на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського національного університету імені Т.Шевченка, Міністерства освіти і науки України з вимогами щодо анулювання, скасування, визнання недійсним наказу щодо зарахування громадянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) наприкінці 2015 року до магістратури юридичного факультету Київського національного університету імені Т.Шевченка та зобов`язання утворити комісію з метою перевірки законності видання наказів щодо зарахування на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки.

Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , не погодившись із якою позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині вимог щодо зобов`язання Міністерства освіти і науки України утворити комісію з перевірки законності видання наказів щодо на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки та в цій частині направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року мною прийнято у своє провадження справу №826/12358/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про зобов`язання утворити комісію для перевірки законності видання наказів щодо зарахування на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки. Одночасно визначено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі Київський національний університет імені Т. Шевченка та громадянку ОСОБА_2 - аспірантку юридичного факультету Київського національного університету імені Т. Шевченка, у процесуальному статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Позовні вимоги у зазначеній частині обґрунтовано тим, що Міністерство освіти і науки України, на думку позивача, відповідно до наданих йому повноважень має перевіряти законність дій, зокрема, Київського національного університету імені Т. Шевченка, контролювати діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, скликати наради, утворювати комісії та робочі групи проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до його компетенції.

З огляду на це, позивач вважає, що Міністерство освіти і науки має перевірити законність видання Київським національним університетом імені Т. Шевченка наказів щодо зарахування на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі №826/12358/18.

Іншою ухвалою суду від 14 січня 2019 року повернуто ОСОБА_1 клопотання про уточнення позову у справі №826/12358/18.

Відповідно до ухвали суду від 29 січня 2019 року задоволено частково клопотання Міністерства освіти і науки України про продовження строку для подання відзиву на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Келеберді В.І. визнано необґрунтованою, зупинено провадження у справі № 826/12358/18 до вирішення питання про відвід судді та передано справу відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Каракашьяна С.К. від 06 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №826/12358/18 відмовлено.

Позивачем 27 березня 2019 року до суду подано заяву про зловживання процесуальними правами, в якій викладені міркування стосовно свідомого «приховування» Міністерством освіти і науки України наявних повноважень щодо можливостей здійснення перевірки дотримання вимог законодавства Київським національним університетом імені Т. Шевченка.

Розглядаючи подану заяву про зловживання процесуальними правами, суд зазначає, що статтею 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік дій, які можуть трактуватись судом як зловживання процесуальними правами, а саме:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Зміст статті 45 Кодексу адміністративного судочинства вказує на те, що вказаний у ній перелік не є вичерпним та може доповнюватись в кожному конкретному випадку. Так, пунктом першим вищезазначеної статті зазначено, що зловживанням процесуальними правами є також вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення, тобто суд, фактично, може, з певних підстав або об`єктивно без них, розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати передбачену Кодексом відповідальність.

Водночас, мотиви поданої позивачем заяви про зловживання правами повторюють твердження, викладені в адміністративному позові, та мають досліджуватися судом під час розгляду справи по суті. Зміст заяви позивача не дає суду підстав для кваліфікації дій відповідача за жодним з пунктів, перерахованих у статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, або до їх визначення як аналогічних дій, які можливо спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За таких обставин у задоволенні заяви про застосування до відповідача заходів щодо зловживання процесуальними правами суд позивачу відмовляє.

У визначений судом строк відзиву від відповідача, а також доказів, будь-яких інших заяв, клопотань не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту адміністративного позову, позивач має сумніви щодо законності прийняття громадянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_2) до магістратури Київського національного університету імені Т. Шевченка, у зв`язку з чим вважає, що Міністерство освіти та науки України має утворити комісію для перевірки законності видання наказів щодо зарахування осіб на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки.

Також з матеріалів справи вбачається, що із зазначеного питання донька позивача - ОСОБА_6 зверталася до Київського національного університету імені Т. Шевченка (а.с. 90), на що отримала відповідь від 15 березня 2018 року № 013/108, що ОСОБА_2 прийнята на навчання в аспірантуру університету відповідно до Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у вищих навчальних закладах (наукових установах), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №261 та станом на час звернення ОСОБА_6 (13 березня 2018 року) університет не мав підстав для відрахування ОСОБА_2 з аспірантури.

Також, у листі від 15 березня 2018 року Київський національний університет імені Т. Шевченка повідомляє, що жодним нормативно-правовим актом у галузі освіти і науки не передбачено створення комісії для перевірки законності видання наказів щодо зарахування осіб на юридичний факультет, магістратуру університету.

Виходячи із заявлених позовних вимог в цій частині та їх обґрунтувань, предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність у Міністерства освіти і науки України повноважень щодо утворення комісій для перевірки законності видання вищими навчальними закладами наказів щодо зарахування осіб на навчання, а також умов та підстав, за яких можливе утворення таких комісій.

У цьому зв`язку суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 12 Закону України «Про вищу освіту» (тут і надалі у редакції, чинній станом на момент звернення позивача до суду) управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється:

1) Кабінетом Міністрів України;

2) центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки;

3) галузевими державними органами, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти;

4) органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать заклади вищої освіти;

5) Національною академією наук України та національними галузевими академіями наук;

6) засновниками закладів вищої освіти;

7) органами громадського самоврядування у сфері вищої освіти і науки;

8) Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.

Повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки, яким є Міністерство освіти і науки України, визначені частиною першою статті 13 Закону України «Про вищу освіту», зокрема МОН:

1) розробляє стратегію та програми розвитку вищої освіти і подає їх на затвердження Кабінету Міністрів України;

2) бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері вищої освіти, науки, підготовки фахівців з вищою освітою;

3) систематично відстежує та аналізує потреби вітчизняного ринку праці, вносить пропозиції щодо обсягів і напрямів державної підтримки підготовки фахівців з вищою освітою;

4) провадить аналітично-прогностичну діяльність у сфері вищої освіти, визначає тенденції її розвитку, вплив демографічної, етнічної, соціально-економічної ситуації, інфраструктури виробничої та невиробничої сфери, формує стратегічні напрями розвитку вищої освіти з урахуванням науково-технічного прогресу та інших факторів, узагальнює світовий і вітчизняний досвід розвитку вищої освіти;

5) здійснює міжнародне співробітництво з питань, що належать до його компетенції;

6) забезпечує функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти;

7) формує перелік галузей знань і перелік спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, зокрема за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, та подає їх на затвердження Кабінету Міністрів України;

8) затверджує форми документів про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка;

9) здійснює ліцензування освітньої діяльності у сфері вищої освіти та контроль за дотриманням вимог ліцензійних умов відповідно до законодавства;

10) формує пропозиції і розміщує державне замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою у порядку, встановленому законодавством;

11) сприяє працевлаштуванню випускників закладів вищої освіти;

12) затверджує перелік спеціальностей, прийом на навчання за якими здійснюється з урахуванням рівня творчих та/або фізичних здібностей вступників;

13) за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти;

14) встановлює порядок атестації педагогічних працівників закладів вищої освіти для присвоєння їм кваліфікаційних категорій і педагогічних звань у порядку, встановленому законодавством;

15) утворює атестаційну колегію, яка на принципах прозорості та відкритості затверджує рішення вчених рад закладів вищої освіти (наукових установ) про присвоєння науковим і науково-педагогічним працівникам вчених звань старшого дослідника, доцента та професора, організовує її роботу, розглядає питання про позбавлення зазначених звань, оформлює та видає відповідні атестати, а також розглядає апеляції на рішення атестаційної колегії;

16) розробляє та затверджує стандарти вищої освіти та стандарти освітньої діяльності за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти, оприлюднює їх на своєму офіційному веб-сайті;

17) затверджує за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти порядок визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти та наукових ступенів і проводить процедуру їх визнання, крім випадків, передбачених цим Законом;

18) за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти схвалює порядок присудження наукових ступенів спеціалізованими вченими радами закладів вищої освіти (наукових установ) та подає його на затвердження Кабінету Міністрів України;

19) встановлює порядок присвоєння закладами вищої освіти та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань;

20) видає нормативно-правові акти з питань вищої освіти у випадках, передбачених цим Законом;

21) за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти затверджує положення про акредитацію освітніх програм та порядок проведення інституційної акредитації;

22) розробляє ліцензійні умови провадження освітньої діяльності у сфері вищої освіти та подає їх на затвердження Кабінету Міністрів України;

22-1) розробляє порядок підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у закладах вищої освіти (наукових установах) та подає їх на затвердження Кабінету Міністрів України;

23) розробляє положення про порядок реалізації права на академічну мобільність та подає його на затвердження Кабінету Міністрів України;

24) визначає нормативи матеріально-технічного і фінансового забезпечення закладів вищої освіти у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

24-1) оприлюднює перелік закладів вищої освіти, розташованих на території Луганської та Донецької областей (де здійснюють свої повноваження обласні військово-цивільні адміністрації), та закладів вищої освіти, евакуйованих з території проведення антитерористичної операції (на період її проведення), території населених пунктів на лінії зіткнення і тимчасово окупованої території;

25) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №630 (далі - Положення №630) Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Основними завданнями МОН згідно Положення №630 є:

1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій;

2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як визначає стаття 77 Закону України «Про вищу освіту» державний нагляд (контроль) за дотриманням закладами вищої освіти незалежно від форми власності та підпорядкування законодавства у сфері освіти і науки та стандартів освітньої діяльності здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти шляхом здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів.

З викладеного вбачається, що серед інших повноважень, визначених статтею 13 Закону України «Про вищу освіту» та пунктом 4 Положення №630, МОН у тому числі здійснює державний нагляд (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Судом з`ясовано, що до 21 травня 2017 року заходи державного нагляду здійснювалися МОН із застосуванням Порядку здійснення державного контролю за діяльністю навчальних закладів, затвердженого наказом МОН № 34 від 25 січня 2008 року, яким, передбачався позаплановий державний контроль, зокрема, на підставі обґрунтованих належним чином звернень громадян щодо порушень у сфері освіти, проте після 21 травня 2017 року зазначений Порядок втратив чинність.

Надалі, при здійсненні повноважень щодо державного нагляду (контролю) МОН керується положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якими визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Планові заходи здійснюються відповідно до затверджених річних планів, а позапланові - у тому числі на підставі звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності) (абз.4 частини першої статті 6 Закону).

При цьому, фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Отже, зазначені положення законодавства дають суду підстави для того висновку, що МОН не має повноважень щодо утворення комісій з метою перевірки законності видання вищими навчальними закладами освіти наказів, а здійснює передбачені Законом України «Про вищу освіту» функції щодо державного нагляду (контролю), керуючись при цьому положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», зокрема, шляхом призначення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених цим Законом.

Позивачем, як вбачається з матеріалів справи, не надано жодних доказів звернення до Міністерства освіти та науки України щодо перевірки обставин наявності порушень, які спричинили шкоду його правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення.

Натомість, надано лише копію звернення ОСОБА_6 до Київського національного університету імені Т. Шевченка з питання перевірки законності зарахування громадянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) до магістратури університету.

З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову, через що підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Київський національний університет імені Т.Шевченка, ОСОБА_2 , про зобов`язання створити комісію для перевірки законності видання наказів щодо зарахування на юридичний факультет, магістратуру університету за 2014-2016 роки - відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Відповідач: Міністерство освіти і науки України, адреса: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 10, , тел. +21 .

Суддя В.І. Келеберда