Справа № 215/3578/17 (2-а/215/37/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2019 року м. Дніпросправа № 215/3578/17 (2-а/215/37/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року (головуючий суддя - Демиденко Ю.Ю.) про визначення розміру судових витрат в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі Комунального закладу "Криворізька міська лікарня №7"

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Держави Україна в особі Комунального закладу "Криворізька міська лікарня №7" (далі - Відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року у справі №215/3578/17(2-а/215/37/19) позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 29-30).

10.01.2019 року ОСОБА_1 на виконання ухвали судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.01.2019 року надав позовну заяву про збільшення позовних вимог та заяву про звільнення його від сплати судового збору, з огляду на скрутне матеріальне становище, на підтвердження чого останнім надано довідку Тернівського УПСЗН м. Кривого Рогу №47 від 03.01.2019 про отримання компенсаційних виплат за надання соціальної допомоги (а.с. 33-35).

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та визначено розмір судових витрат, які підлягають сплаті за подання позовної заяви у справі №215/3578/17(2-а/215/37/19) (а.с. 41-42).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 46).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам скрутного матеріального становища Позивача, та не враховано те, що ОСОБА_1 отримує компенсаційні виплати за умови відсутності його реєстрації у центрі зайнятості та працевлаштування.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та визначаючи розмір судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що довідка УПСЗН №47 від 03.01.2019 року про розмір отриманої Позивачем допомоги в сумі 31,76 грн., містить лише відомості про розмір компенсаційної виплати позивачу за догляд за особою з інвалідністю І групи. Жодних відомостей про те, що Позивач не має будь - яких інших доходів у вказаному документі не зазначено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З матеріалів справи встановлено, що в підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачем надано довідку Тернівського УПСЗН м. Кривого Рогу №47 від 03.01.2019 року (а.с. 35 - зворотній бік), згідно з якою загальний дохід ОСОБА_1 за 2018 рік становить 363,88 грн.

З аналізу вказаної довідки випливає, що остання видана позивачу як особі, яка знаходиться на обліку в Тернівському УПСЗН м. Кривий Ріг і отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 .

При цьому, відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558, щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація) призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами).

Згідно з п. 4 вказаного Порядку компенсація не призначається:

1) фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, яким призначено:

державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" ( 1727-15) або надбавку на догляд до державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" ( 2109-14 );

надбавку на догляд або державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( 2262-12 );

відшкодування витрат на надання послуг по догляду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (1105-14);

2) фізичним особам, які надають соціальні послуги і отримують допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу" ( 1489-14 );

3) фізичним особам, які надають соціальні послуги на платній основі;

4) самозайнятим особам;

5) фізичним особам, які проходять альтернативну (невійськову) службу;

6) фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома).

Зазначене свідчить про те, що чинним законодавством встановлено певні обмеження щодо кола осіб, які можуть отримувати щомісячні компенсаційні виплати за постійне надання соціальних послуг, зокрема, обов`язковою умовою є відсутність працевлаштування.

Тобто, з аналізу вищевикладених норм випливає те, що Позивач не може одночасно бути працевлаштованим та отримувати компенсаційні виплати за постійне надання соціальних послуг, що свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції стосовно необхідності надання доказів обліку Позивача як такого що шукає роботу або доказів про працевлаштування та отримання ним інших доходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

З огляду на вищевикладене, та з урахуванням того, що розмір судового збору, визначеного судом першої інстанції (1280 грн.), перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (18,19 грн.), тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання про повернення позовної заяви, у зв`язку з чим дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового та визначення розміру судових витрат, тому ухвала суду першої інстанції від 06 травня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року в адміністративній справі №215/3578/17(2-а/215/37/19) - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова складена 16 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов