Справа № 743/1031/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1031/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача Білонога О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року (суддя Павленко О.В.) у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Шрі- Ланки ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Шрі- Ланки ОСОБА_1 , в якому просило:

- примусово видворити за межі території України громадянина Шрі- Ланки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- звернути рішення суду про примусове видворення за межі території України громадянина Шрі- Ланки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до негайного виконання;

- прийняти рішення про затримання громадянина Шрі -Ланки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на шість місяців до 04.12.2019 включно.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що стосовно відповідача УДМС України в Чернігівській області 27.03.2019 прийняло рішення № 7 про примусове повернення з України, яке відповідач зобов`язувався виконати у термін не пізніше 25 квітня 2019 року, при цьому, звернення 16.04.2019 відповідача із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту тимчасово призупинило дію рішення про його примусове повернення з України. Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що тимчасова легалізація відповідача на території України (внаслідок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) не скасовує рішення про його примусове повернення з України, а лише відстрочує строк його виконання, при цьому, після винесення наказу УДМС України в Чернігівській області від 07.05.2019 № 44 «Про призупинення розгляду заяви громадянина Шрі- Ланки про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» позивач втратив можливість законно проживати на території України та не виконувати рішення про його примусове повернення, на підтвердження чого слугує скасована довідка про звернення за захистом в Україні № 008716, а тому, з 07.05.2019 і по теперішній час стосовно відповідача продовжує діяти рішення УДМС України в Чернігівській області № 7 про примусове повернення з України від 27.03.2019, яке не скасовувалося, не було оскаржено в суді та є діючим і не виконаним.

Крім того, апелянт вказує, що відповідач до УДМС України в Чернігівській області з приводу поновлення розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та письмовими поясненнями з цього приводу не звертався, а тому і підстав для підготовки вмотивованого подання про поновлення розгляду його заяви у працівників Управління не було, а суд першої інстанції помилково не звернув увагу на дану обставину.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є громадянином Шрі-Ланки .

Постановою УДМС України в Чернігівській області серії ПН МЧГ № 023154 від 27.03.2019, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн.

Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 27.03.2019 постановлено примусово повернути відповідача за межі України до 25.04.2019.

16.04.2019 відповідач звернувся до УДМС України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з чим йому була видана довідка № 008716 про звернення за захистом в Україні, з терміном дії з 16.04.2019 по 16.05.2019.

Згідно наказу УДМС України в Чернігівській області № 44 від 07.05.2019, розгляд заяви відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, призупинено у зв`язку із неприбуттям останнього до УДМС України в Чернігівській області для проведення співбесіди, а довідку про звернення за захистом в Україні № 008716 визнано недійсною.

Оскільки відповідачем не виконано вимоги рішення УДМС України в Чернігівській області від 27.03.2019 про примусове повернення відповідача з України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а такою особою є відповідач, то позовні вимоги в частині примусового видворення відповідача за межі території України не підлягають задоволенню, крім того, оскільки відносно відповідача не закінчена або не припинена процедура розгляду заяви про визнання його біженцем, тому процедура ідентифікації до нього у відповідності вищевказаних положень не застосовується.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Згідно п. 7 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 9 Закону №3773-VI передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Частиною 8 статті 30 Закону № 3773-VI, яка містить в собі положення щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, закріплено, що положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Частиною першою статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно частин 1 статті 9 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п. 3.2. Розділу ІІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС № 649 від 07.09.2011 (далі - Правила) у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

Згідно наказу УДМС України в Чернігівській області № 44 від 07.05.2019, розгляд заяви відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, призупинено у зв`язку із неприбуттям останнього до УДМС України в Чернігівській області для проведення співбесіди, а довідку про звернення за захистом в Україні № 008716 визнано недійсною.

Пунктом 5.3 Розділу V Правил визначено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути призупинено за ініціативою територіального органу ДМС у випадку неприбуття заявника до територіального органу ДМС, належним чином повідомленого про дату та час здійснення процедури, передбаченої цими Правилами, без поважних причин або без повідомлення ним причин неприбуття. У разі призупинення розгляду заяви довідка про звернення за захистом в Україні визнається недійсною.

Цим же пунктом передбачено, що у випадку звернення заявника до територіального органу ДМС уповноваженій посадовій особі територіального органу ДМС надаються письмові пояснення від заявника, а також зазначеною особою здійснюється перевірка щодо наявності у діях заявника складу адміністративного правопорушення (у випадку наявності підстав уповноваженою посадовою особою складається протокол про адміністративне правопорушення) та готується вмотивоване подання про поновлення розгляду заяви, яке оформлюється наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, та, зокрема, пояснень громадянина Шрі - Ланки ОСОБА_1 та його перекладача, такий дійсно не з`явився до територіального органу ДМС для розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки у перекладача захворіла дитина, і він не мав можливості супроводжувати громадянина Шрі - Ланки ОСОБА_1 до територіального органу ДМС для проходження відповідної процедури (а.с.50, 51).

Разом з тим, вказані пояснення до позивача відповідачем не подавались, однак, при цьому, суд зауважує, що громадянин Шрі - Ланки ОСОБА_1 не позбавлений права подати такі пояснення до позивача та клопотання про поновлення розгляду заяви, крім того, строк на подання до територіального органу ДМС таких пояснень Правилами не встановлено.

Таким чином, призупинення розгляду заяви відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не є закінченням процедури розгляду відповідної заяви та вона повинна бути продовжена у випадку, якщо відповідач звернеться до територіального органу ДМС з письмовими поясненнями про причини неявки на розгляд заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та проситиме поновити розгляд заяви.

З листа, виданого 26.03.2019 на ім`я відповідача Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, вбачається, що відповідач як особа, яка звернулася до УВКБ ООН з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця, підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців і повинна, зокрема, бути захищеною від примусового повернення до країни, де існуватиме загроза її життю чи свободі. Термін дії зазначеного документа - 3 місяці від дня видачі. Отже, термін зазначеного вище листа закінчився лише 26.06.2019.

Відтак, на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що процедура розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем не поновлювалася, оскільки, на думку співробітників УДМС України в Чернігівській області, відповідач повинен звернутися із новою заявою, а у разі відсутності такої заяви, на думку представника позивача, відповідач підлягає видворенню.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією позивача, з мотивів викладених вище, а також з тих підстав що зазначені Правила не передбачають подання нової заяви про визнання особи біженцем у випадку призупинення розгляду попередньої заяви.

Отже, оскільки примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тому позовні вимоги в частині примусового видворення відповідача за межі території України не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивач передчасно звернувся з даним позовом до суду, оскільки відповідач як особа, яка звернулася до УВКБ ООН з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця, підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців і повинна, зокрема, бути захищеною від примусового повернення до країни, де існуватиме загроза її життю чи свободі, відповідно до листа, виданого 26.03.2019 на ім`я відповідача Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців до 26.06.2019, а тому, у зв`язку з наведеним, позивач міг звернутися з таким позовом після закінчення дій вказаного листа та у випадку не звернення відповідача до територіального органу ДМС з письмовими поясненнями про причини неявки на розгляд заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та клопотанням про поновлення розгляду заяви.

Також, як вбачається з матеріалів справи, рішенням УДМС України в Чернігівській області від 05.06.2019 відповідача поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців з метою встановлення його особи, вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності та підготовки матеріалів про примусове видворення.

Поряд з цим, згідно п.3 Розділу VІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 року № 353/271/150, передбачено, що у разі звернення іноземця із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відомості про нього до дипломатичних представництв або консульських установ держави його походження не надсилаються. Такі відомості, а також сам факт відповідного звернення є конфіденційною інформацією, яка не має надаватися дипломатичним представництвам або консульським установам держав походження затриманих.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що оскільки відносно відповідача не закінчена або не припинена процедура розгляду заяви про визнання його біженцем, тому процедура ідентифікації до нього у відповідності вищевказаних положень не застосовується.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, що, на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 272, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов