Справа № 816/42/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 р.Справа № 816/42/16
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Супрун Є.Б.) від 02.05.2019 року (повний текст ухвали складено 02.05.2019р.) за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі № 816/42/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Головного Управління Національної поліції в Полтавській області

про скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі № 816/42/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кременчуцького міського відділу Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про скасування наказу, поновлення на роботі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року повернуто заяву ОСОБА_1 від 19.04.2019 року про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі №816/42/16.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року та визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду поважними; визнати протиправними дії та бездіяльність, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем: управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області по неналежному виконанні постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 року по справі № 816/42/16 в частині про, - зобов`язання управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 06.11.2015 року по дату поновлення на посаді (20.08.2018 року); зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 06.11.2015 року по 20.08.2018 року у відповідності до середньої заробітної плати по Полтавській області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для повернення заяви про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі №816/42/16.

Відповідачі правом надання письмових відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

Також, 08.07.2019 року до суду від ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про зобов`язання відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати міліціонера відділу охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області старшини міліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року по 19.08.2018 року відповідно до заробітної плати поліції.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, судове рішення у справі № 816/42/16 є обов`язковим до виконання на всій території України.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст.383 КАС України).

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі №816/42/16 підлягає поверненню заявнику, оскільки подана з порушенням ч. 3 ст. 383 КАС України та з пропуском строку, визначеного ч. 4 ст. 383 КАС України.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, положеннями частини 4 статті 383 КАС України дійсно передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

З наведених норм слідує, що суд повинен перевірити коли саме особа, яка звернулась із відповідною заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, дізналась про порушення своїх прав та чи не пропущено визначений статтею 383 КАС України строк.

Як вказує позивач, станом на 08 лютого 2019 року з автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень, управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України Лукмаслом Миколою Миколайовичем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження ВП № 57018529 з примусового виконання виконавчого листа по справі №816/42/16. Оскільки з автоматизованої системи виконавчого провадження було відомо лише про закінчення ВП №57018529, позивач вважав, що рішення суду не виконано з вини саме державного виконавця, в зв`язку з чим, звернувся до суду із відповідним позовом (справа №440/572/19). Під час ознайомлення з матеріалами вказаної справи позивачу стало відомо, що виконавче провадження закінчено з підстав фактичного виконання рішення суду за клопотанням УМВС України в Полтавській області до якого було надано розрахункові документи.

Позивач вказує, що саме після ознайомлення із вказаними розрахунковими документами йому стало відомо про обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для звернення із відповідною заявою в порядку статтею 383 КАС України.

Зазначив, що посилання суду першої інстанції, як на підставу пропуску заявником строку, на факт звернення із позовом у справі №440/572/19 є помилковим, оскільки у вказаній справі він не висловлював незгоду із діями УМВС України в Полтавській області щодо нарахування та виплати на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду у справі №816/42/16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача щодо факту його звернення із відповідними вимогами, проте у зв`язку із допущеною технічною помилкою, замість «заява» скаржником зазначено «позовна заява», яка була зареєстрована судом (справа №440/1187/19). Саме на виконання вимог ухвалу суду від 05.04.2019 року у справі №440/1187/19 про залишення позовної заяви без руху, позивач направив дану заяву, яка була передана для розгляду судді Супруну Є.Б., яким ухвалено рішення від 11.01.2018 року у справі №816/42/16.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не з`ясував в повному обсязі обставини справи, зокрема, факту коли позивачу стало відомо про обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для звернення із відповідною заявою в порядку статтею 383 КАС України, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення заяви.

З приводу висновків суду про недотримання заявником вимог ч. 3 ст. 383 КАС України в частині надіслання заяви іншим учасникам справи, скаржник зазначив, що на підтвердження факту направлення УМВС України в Полтавській області заяви надав копію фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 28.03.2019 р. (т. 5 а.с. 161).

Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі Волчлі проти Франції (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

Колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", згідно якої, стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що повертаючи позивачу заяву суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо невідповідності її вимогам ст. 383 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що судом першої інстанції не вирішувались по суті вимоги заяви позивача, а повернуто її через невідповідність вимогам ст. 383 КАС України, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню, а заява передачі на розгляд до суду першої інстанції.

В межах апеляційного перегляду оскаржуваної ухвалу суду відсутні підстави для надання правової оцінки вимогам заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі №816/42/16, а також наданого позивачем під час апеляційного перегляду справи клопотання про зобов`язання відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати міліціонера відділу охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області старшини міліції ОСОБА_1 з 07.11.2015 року по 19.08.2018 року відповідно до заробітної плати поліції.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року у справі №816/42/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою справу за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі № 816/42/16 передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 12.07.2019 року.