Справа № 461/3250/19
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3250/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - Городецької Л. М.

при секретарі - Думичі Р.М.,

розглянувши у порядку позовного провадження в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил №1037/20900/19 від 23.04.2019 року, якою на нього за ст.485 МК України накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків не сплаченої суми митних платежів, що становить 385 279, 80 гривень. Мотивуючи позовні вимоги тим, що він заперечує твердження про заявлення при митному оформлені автомобіля неправдивих відомостей для визначення його митної вартості і подання для цього документів, що містять недостовірну інформацію. Стверджує, що митна вартість транспортного засобу була визначена митним органом в квітні 2018 року, не було винесено жодних карток відмов чи рішень про коригування митної вартості, проведено розмитнення ввезеного автомобіля, сплачено всі митні платежі та автомобіль випущено у вільний обіг, перебуває у власності третіх осіб. Крім того, покликається, на те, що виконував функцію перевізника, декларування проводив ФОП ОСОБА_2 , та відповідно не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та не може нести адміністративну відповідальність за вчинення такого. Тому вважає, що при розгляді протоколу та винесенні відповідачем постанови в справі про порушення митних правил не з`ясовані і не досліджені всі обставини справи.

Представник позивача, підтримала позовні вимоги, просили суд їх задовольнити у повному обсязі, та подала заяву про слухання справу у відсутності позивача та його представника.

Представник Львівської митниці ДФС, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов ОСОБА_1 є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню, так як оскаржувана постанова винесена на підставі отриманих німецькою стороною документів, як наслідок встановлено різницю в ціні транспортного засобу, і на цій підставі винесено постанову та накладено штраф.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 в квітні 2018 року ввіз на митну територію України автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`ємом 2967 см. куб, чорного кольору.

Зазначений транспортний засіб згідно договору купівлі продажу був куплений ОСОБА_3 у німецької компанії "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges» за 12 500 Євро.

10.04.2018 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 ввезти на підставі довіреності № ННА 834561 транспортний засіб.

Як вбачається з митної декларації ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 декларування автомобіля «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`ємом 2967 см. куб, чорного кольору здійснено митним брокером ФОП ОСОБА_2

12.04.2018 року відповідач прийняв подану та оформлену брокером ОСОБА_4 митну декларацію ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 до митного оформлення та підтвердив заявлену декларантом митну вартість автомобіля в розмірі 12 500 Євро. з якої були сплачені податки та збори, автомобіль випущено у вільний обіг.

З метою перевірки законності ввезення та розміру вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , Державною Фіскальною Службою України було відправлено лист до Республіки Німеччина з вимогою надіслати усі документи, які були підставою для здійснення експортної операції.

08.01.2019 року на адресу Львівської митниці ДФС надійшов лист Державної фіскальної служби України № 40661/7/99-99-20-02-01-17, в якому зазначено, що компанія "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges» здійснила продаж автомобіля «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_5 за 25 000 Євро.

З огляду на різницю вартості транспортного засобу, заявленої і прийнятої під час митного оформлення, стосовно інформації отриманої від німецької сторони різниця розміру митних платежів становить 128426, 60 гривень.

27.02.2019 року інспектор Львівської митниці ДФС Коломійцев М.В. за ознаками ст.485 МК України склав щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 заявив у митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару та надав з цією метою документи, що містять неправдиві відомості.

23.04.2019 року в. о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Муха О. С. виніс оскаржувану постанову. Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу № 1037/20900/19 і накладено стягнення у вигляді 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 385 279, 80 гривень штрафу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, покладеного на нього обов`язку суб`єкт владних повноважень належним чином не виконав.

Відповідач надав суду відзив та пакет документів, якими він керувався при прийнятті спірної постанови.

Аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та єдиними і головними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України правопорушення, були одержані від німецької сторони відповідь на запит від 10.10.2018 року, копія рахунку від 05.04.2018 року, копія фактури від 05.04.2018 року, копія експортної декларації, копія паспорта ОСОБА_5 , запит ДФС від 05.09.2018 року.

Оглянувши ці документи, суд відмічає, що копія рахунку від 05.04.2018 року, копія фактури від 05.04.2018 року, копія експортної декларації складені німецькою мовою, на них відсутні будь-які відмітки апостилю, відсутній також переклад.

Надаючи оцінку даній обставині, суд відмічає наступне.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 3 червня 2005 року № 2709-IV документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Існує два способи такого засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Порядок консульської легалізації офіційних документів установлюється Віденською конвенцією "Про консульські зносини" 1963 року.

Консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ.

22.12.2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція від 5 жовтня 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

При застосуванні Гаазької Конвенції виконується процедура проставлення апостиля на офіційних документах компетентними органами для представлення їх на території держав учасниць Конвенції. Апостиль це спеціальний штамп у формі квадрата, довжина сторін якого дорівнює щонайменше 9 сантиметрам, який засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписувала документ, і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ. В Україні розмір спеціального штампу апостилю встановлено 10х10. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції, апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Республіка Німеччина є учасником Гаазької Конвенції, відтак офіційні документи цієї країни не потребують консульської легалізації, достатнім є лише проставлення апостилю.

Суд відмічає, що документи, використані відповідачем при винесенні спірної постанови, у тому числі лист митної адміністрації Німеччини, жодним чином не легалізовані (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності такого документа на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала.

Крім цього надані документи не перекладені українською мовою.

Частиною 1 ст. 495 МК України визначено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 статті 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Офіційне тлумачення даної норми дане рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) 14 грудня 1999 року N 10-рп/99 Справа N 1-6/99.

Зокрема КС України зазначив «..Публічними сферами, в яких застосовується державна мова, охоплюються насамперед сфери здійснення повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування (мова роботи, актів, діловодства і документації, мова взаємовідносин цих органів тощо)…. Зокрема, відповідно до чинних законів питання застосування української мови визначено щодо розгляду звернень громадян; діяльності Збройних Сил України та Національної гвардії України; видання друкованої продукції, призначеної для службового та ужиткового користування, що розповсюджується через державні підприємства, установи і організації (бланки, форми, квитанції, квитки, посвідчення, дипломи тощо); висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації; оформлення митних документів тощо…».

Основні вимоги до доказів, на підставі яких адміністративний суд розглядає справи визначені параграфом 1 глави 5 КАС України.

Так доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Докази мають бути належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 73 КАС України).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Оглядаючи надані відповідачем як докази документи, складені іноземною мовою, суд звертає увагу на те, що вони не перекладені українською мовою та не легалізовані належним чином, тому не відповідають вимогам, що пред`явлені до доказів ст. 495 Митного кодексу та ст. 72 КАС України.

Суд зазначає, що до матеріалів справи відповідач не долучив фактури по якій було 12.04.2018 року було проведено розмитнення «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та інших документів, які стали підставою для розмитнення транспортного засобу, а відтак суд позбавлений можливості надати їм оцінку та встановити чи між фактурою, отриманої від німецької компанії та фактурою наданою для митного оформлення транспортного засобу дійсно є невідповідності щодо вартості транспортного засобу.

При цьому суд керується, що заявлена декларантом митна вартість транспортного засобу згідно з митною декларацією ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 погоджена митницею ще в квітні 2018 року.

Товар за цією митною декларацією був випущений у вільний обіг, та під час розмитнення були сплачені усі необхідні збори та податки.

Як визначено у ч. 1 ст. 49. МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Ч. 2, ч.3 ст. 53 МК України визначає документи, які підтверджують митну вартість товарів це: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як зазначено, в митній декларації ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 декларантом ОСОБА_2 12.04.2019 року на підтвердження митної вартості, визначеної за першим методом, надано митному органу договір купівлі-продажу автомобіля від 05.04.2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 ; довіреність № ННА 834561.

У разі якщо зазначені документи, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до ч.1 ст. 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 54 МК України встановлює, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно Львівською митницею ДФС проведено розмитнення автомобіля «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та визнано заявлену декларантом ФОП ОСОБА_4 митну вартість, оскільки відсутність в матеріалах справи рішення про коригування митної вартості свідчить про погодження Львівською митницею ДФС митної вартості заявленої декларантом та визначеної за першим методом.

Жоден з документів, які надавалися для митного оформлення товарів за ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Відповідно до норм ст.ст. 291 та 292 Митного кодексу України 2012 року, обов`язок із сплати митних платежів припиняється при виконанні обов`язку із сплати митних платежів, а в свою чергу обов`язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Позивачем митні платежі за митними деклараціями сплачені у повному обсязі і у встановлений законом строк.

Відтак, суд зазначає, що митне оформлення спірного транспортного засобу відбувалося 12 квітня 2018 році та під час митного оформлення автомобіля, згідно електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь-яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури були завершені і товар був випущений у вільний обіг, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Крім того, відповідачем не з`ясовано дійсна участь в досліджуваних подіях продавця транспортного засобу, адже митниця не направляла належним чином оформлених запитів до німецької компанії "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges», не відібрала пояснень у покупця ОСОБА_3 , ні в покупця згідно отриманих документів ОСОБА_5 , адже відповідно до інформації, отриманої від німецької сторони автомобіль «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG», універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 проданий компанією "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges» саме ОСОБА_5 (проживає АДРЕСА_1 ).

Не встановлення в повному обсязі обставин переміщення автомобіля «VOLKSWAGEN», модель «TOUAREG, свідчить про поверхневість роботи митних органів та передчасність винесення спірної постанови.

З долучених відповідачем доказів незрозуміла функція, яку виконував позивач, адже згідно митної декларацією ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 ОСОБА_1 був лише отримувачем.

Докази, що ним переміщувався транспортний засіб чи надавалися документи до митного оформлення в матеріалах справи відсутні.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 495 МК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Разом з тим, митним органом не доведено, які дії вчинив позивач та що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, адже обставини зазначені в протоколі та постанові не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 385 279, 80 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б обґрунтовували несплачену суму митних платежів, та правомірність стягнення з ОСОБА_1 саме 385 279, 80 грн.

Зазначений розрахунок має визначальне значення, оскільки покладається в розмір штрафних санкцій покладених на особу, а відтак його відсутність унеможливлює притягнення особи до відповідальності.

В протоколі та оскаржуваній постанові відповідач покликається на службову записку по якій проведено нарахування недоборів митних платежів, але в матеріалах справи вона відсутня. Крім того, службова записка в такій категорії справ не є належним та допустимим доказом у справі згідно позиції Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 331/2608/17 (К/9901/7127/18), від 20 лютого 2018 року у справі № 725/2009/17 (К/9901/3011/17) та суд погоджується з твердженням позивача, що відповідачем не надано жодного доказу, щодо правомірності здійснення нарахування митної вартості транспортного засобу, не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 Митного кодексу України загальним суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення митних правил вважається особа, яка досягла 16-річного віку, а при вчиненні порушення митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Разом з тим, з врахуванням диспозицій статей 468 - 485 Митного кодексу України суб`єктами певних порушень митних правил можуть бути лише спеціальні суб`єкти, тобто особи, які крім загальних ознак, визначених частиною 2 статті 459 Митного кодексу України, наділені певними додатковими ознаками.

Частиною 1 статті 485 Митного кодексу України встановлено адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, за відсутності ознак злочину, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч. 1 ст. 4 та ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.

Декларування зазначеного транспортного проводив митний брокер ФОП ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, що узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалах від 02 червня 2016 року у справі № К/800/54221/15 та від 07 вересня 2016 року у справі № К/800/12252/16.

Відповідач у відзиві зазначає про те, що функції декларанта виконував ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується і митною декларацією ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723.

Згідно митної декларацією ІМ40ДЕ №UA 209190/2018/10723 ОСОБА_1 був лише отримувачем, а відтак не є суб`єктом, що може нести відповідальність за ст. 485 Митного кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що наявність в діях позивача передбаченого ст.485 МК України складу порушення митних правил не доведена, а відтак заявлені позивачем вимоги суд вважає обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 53, 57, 71, 292, 485, 494, 495, 498, 529, 530, 531 Митного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 9, 20, 238, 242, 245, 250, 257, 260, 261, 268, 269, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 23 квітня 2019 року № 1037/20900/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 385 279, 80 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у разі якщо судове рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови суду.

Повний текст рішення виготовлений 11 липня 2019 року

Суддя Л.М.Городецька