Справа № 320/1198/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2019 року № 320/1198/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами планової виїзної документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, контролюючий орган дійшов необґрунтованих та безпідставних висновків про заниження суми чистого доходу за 2015-2017 роки. Позивач стверджує, що ним вірно розрахований річний дохід від здійснення підприємницької діяльності за перевіряємий період, у той час, як посадовими особами відповідача належним чином не досліджено періоди та дати надходження валюти, що призвело до прийняття протиправних податкових рішень.

Відповідач з позовом не погодився, свої заперечення висловив у письмовому відзиві та зазначив, що при перевірці достовірності відображених ФОП ОСОБА_1 у декларації про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки сум загального оподаткованого доходу, встановлено заниження валового доходу на суму 156946,97 грн. Пояснено, що вказана обставина спричинила заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у періоді, що перевірявся, на загальну суму 28250,46 грн, тому рішення, прийняті за результатами перевірки, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 29.05.2019, прибули позивач, представник позивача та представник відповідача. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, представник відповідача адміністративний позов не визнав, наполягав на відмові в його задоволенні.

Під час судового засідання, з урахуванням думки сторін, на підставі приписів статті 194 КАС України, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 09.07.2008.

Видами діяльності позивача за КВЕД є:

1. Код КВЕД 95.29 Ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку;

2. Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний);

3. Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі п. 77.1, п. 77.2 та п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-У1, відповідно до направлень від 11.09.2018 № 3825 та № 3826, виданих ГУ ДФС у Київській області та згідно плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведення перевірки, перевіряючими складено акт від 08.10.2018 №857/10-36-13-03/ , яким встановлено порушення позивачем (а.с. 12-28):

- п.п. 4 п. 6 Порядку ведення книги обліку та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року № 481, в частині невірного відображення загальної суми отриманого доходу, який підлягає декларуванню;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (далі за текстом - Податковий кодекс України) в частині заниження суми чистого доходу за 2015-2017р.р. на загальну суму 156 946, 97 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 28250, 46 грн, в т.ч. за 2015 рік у сумі 0, 00 грн, за 2016 рік у сумі 7 605, 00 грн, за 2017 рік у сумі 20 645, 46 грн;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на суму 156946, 97 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 2 354, 21 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 1,4. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ в частині заниження чистого доходу з якого вираховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у загальній сумі 36 640, 33 грн.

До таких тверджень податковий орган дійшов на підставі сформованого висновку про заниження ФОП ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 28250,46 грн. Перевіряючі вважають, що ФОП ОСОБА_1 , визначаючи показники валового доходу, відображеного у деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки, занизив валовий дохід на загальну суму 156946,97 грн, за рахунок невчасного відображення сум доходу, що надійшли на банківський (валютний) рахунок позивача.

На підставі акта перевірки від 08.10.2018 №857/10-36-13-03/ , контролюючим органом прийнято наступні рішення:

1. Податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 35338,08 грн (а.с. 30).

2. Податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № , яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 2942,77 грн (а.с. 29).

3. Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № , яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 4593, 53 грн (а.с. 31).

4. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-, якою від позивача вимагається сплатити недоїмку у розмірі 36640,33 грн (а.с. 32).

Не погоджуючись із переліченими рішеннями контролюючого органу, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку та звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України, в якій просив скасувати рішення відповідача, прийняті за результатами перевірки (а.с.38-41).

Розглянувши подану позивачем скаргу, Державна фіскальна служба України рішенням від 31.01.2019 №5047/6/99-99-11-05-02-25 залишила оскаржувані рішення Головного управління ДФС у Київській області без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1. , - без задоволення (а.с. 42-43).

На думку позивача, рішення податкового органу, прийняті на підставі акта перевірки від 08.10.2018 №857/10-36-13-03/ , не базуються на положеннях податкового законодавства та не відображають фактичних обставин справляння позивачем податку на доходи фізичних осіб, у зв`язку із чим, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд вказує на наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий Кодекс України.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відносини оподаткування податком на доходи з фізичних осіб, врегульоване розділом IV Податкового Кодексу України (далі - ПК України).

Статтею 163 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п. 170.11.1 п. 170.11 ст.170 ПКУ, сума іноземних доходів включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи та сплатити з одержаних доходів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Доходи, одержані в іноземній валюті, перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на момент нарахування (отримання) таких доходів (п. 164.4 ст. 164 ПКУ).

За приписами пункту 164.1 статі 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно пп. 164.4. ст.164 ПКУ під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Згідно приписів ПКУ такі доходи включаються до складу підприємницького оподатковуваного доходу шляхом перерахунку в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, що діяв на дату їх фактичного отримання на поточний банківський рахунок.

Доходи отримані в результаті ведення господарської діяльності, обкладаються податком на доходи фізичних осіб за правилами, встановленими в ст. 177 ПКУ.

Так, згідно з п. 177.2 статті 172 ПКУ, об`єктом оподаткування є чистий дохід. Його визначають як різницю між загальним оподатковуваним доходом (виручкою в грошовій і негрошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською " діяльністю фізичної особи-підприємця.

Датою формування оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження компенсації за відвантажені товари, виконані роботи (надані послуги).

Проаналізувавши зазначені вище норми права, суд відмічає, що базою оподаткування доходу ФОП, є чистий річний оподатковуваний дохід, який, у свою чергу, визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою в грошовій і негрошовій формах) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з отриманням доходу.

При цьому, механізм розрахунку оподаткованого доходу полягає у тому, що свої доходи платник податків відображає за касовим методом, тобто, датою формування оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів. У разі, якщо сума доходу одержана в іноземній валюті, така сума перераховується у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на момент її фактичного нарахування.

Судом встановлено, що у 2016-2017 роках, ФОП ОСОБА_1 отримував дохід в іноземній валюті (євро) на банківський валютний рахунок та у національній валюті на банківський гривневий рахунок. (а.с. 46-60, 103-129, 158-167).

Згідно розрахунків податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи), у 2016 році позивачем задекларовано суму одержаного доходу у розмірі 1 585 412,45 грн, а у 2017 році - 2 607 987,86 грн (а.с. 154-157).

Натомість, провівши документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1. , контролюючий орган дійшов висновку, що у 2016 році позивач отримав дохід у сумі 1 628 277,71 грн (розбіжність з даними платника податку - 42 249,99 грн), а у 2017 році - 2 722 684,84 грн ( розбіжність з даними платника податку - 114 696,98 грн).

Як убачається з акту перевірки, зазначені розбіжності, на думку податкового органу, утворилась у зв`язку із не відображенням ФОП ОСОБА_1 у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки суми доходу, що надходили на банківський валютний рахунок у період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Під час судового засідання представником позивача та головним державним ревізором-інспектором було пояснено, що провівши перевірку та дослідивши надану позивачем документацію, було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 формував показники свого доходу неправильним чином, зокрема, отримуючи суми зарахування на валютний рахунок, останній відносив такі суми до доходу у дату їх конвертації, а не у дату фактичного отримання.

У свою чергу, позивач та його представник зазначали, що моментом формування суми доходу вважають подію отримання грошових сум у національній валюті України - гривні, а тому, на їх переконання, облік доходу, отриманого в іноземній валюті, здійснюється на дату продажу такої валюти. Також, позивач наголошував на тому, що у ході перевірки податковим органом було допущено помилки у розрахунку сум отриманого доходу, що підтверджуються документами бухгалтерського обліку.

За результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів, аналізу правових позицій сторін та на підставі приписів чинного податкового законодавства, суд частково погоджується із доводами позивача, з огляду на наступне.

Щодо спірних обставин формування обсягу доходу ФОП ОСОБА_1 у 2016 році.

Матеріали справи свідчать, а сторонами справи не заперечувалось, що 28.04.2016 на валютний рахунок позивача зараховано суму 1450,00 євро за транспортні послуги (а.с. 116).

Отже, 28.04.2016, враховуючи положення п. 164.4 ст.164 ПКУ, позивач був зобов`язаний перерахувати таку суму євро у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на вказану дату, і віднести отриману суму до своїх доходів, у тому числі здійснити відповідний запис у Книзі обліку доходів і витрат.

Натомість, як свідчать матеріали справи та стверджено позивачем, останній керуючись приписами постанови НБУ від 03.06.2015 №354, на наступний день після зарахування - 29.04.2016 здійснив обов`язковий продаж 75% валюти - 1087,50 євро (31030,92 грн), а 13.05.2016 здійснив продаж залишку 25% валюти - 362,50 євро (10401,40 грн).

З цього приводу, суд зазначає, що питання обов`язкового продажу валюти, є питанням порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті, яке регулюється іншим спеціальним законодавством, яким на фізичних осіб - підприємців покладено обов`язок щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків надходження в іноземній валюті. Такі законодавчі вимоги не позбавляють платника податку обов`язку щодо формування (обліку) доходу у дату фактичного надходження компенсації за відвантажені товари, виконані роботи (надані послуги).

Це означає, що платник податку має відобразити суму отриманого доходу виключно датою його надходження, у даному випадку, перерахувати суму євро у суму гривень за валютним курсом Національного банку України, що діє на таку дату, та зазначити її у своїй податковій звітності, навіть у разі, якщо фактичний продаж валюти у день її надходження не здійснюється, а залишається у розпорядженні резидента і використовується ним відповідно до правил валютного регулювання.

При цьому, враховуючи ймовірність існування обставин, за яких продаж отриманої суми валютних коштів відбувається не у день її надходження, закодавцем передбачено поняття курсової різниці, яка є різницею між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Так, платник податку після фактичного продажу валюти визначає різницю між первісним об`єктом обліку (перерахованої суми валюти у гривні в день її надходження) та відповідною сумою її фактичного продажу, у результаті чого отриману суму - курсову різницю, у залежності від її показника, відносить до доходів або ж до витрат.

Отже, формуючи показник доходу за результатами господарської діяльності у 2016 році, ФОП ОСОБА_1 помилкового трактував положення податкового законодавства, відносячи суми валютних надходжень до доходу у день її продажу, а не у день її фактичного надходження, що спричинило виникнення курсової різниці та відповідно, заниження суми валового доходу у вказаному податковому періоді.

У той же час, у ході судового розгляду, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відображаючи в Акті перевірки дані отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу в іноземній валюті за 2016 рік, перевіряючі допустили помилку, зазначивши, що 13.05.2016 на валютний рахунок позивача зараховано суму 1450,00 євро, у той час, як згідно виписки по рахунку позивача, 13.05.2016 не надходили будь-які суми, а єдиною операцією по рахунку була операція з продажу валюти 362,50 євро (а.с. 121).

За таких обставин, висновок податкового органу про заниження позивачем валового доходу у податковому періоді - 2016 рік, обґрунтовується правовим чином, однак віднесення до доходів позивача суми 1450,00 євро є безпідставним, тому сума заниження ФОП ОСОБА_1 валового доходу за 2016 рік становить не 42249, 99 грн, а 1063,35 грн.

Щодо спірних обставин формування обсягу доходу ФОП ОСОБА_1 у 2017 році, суд зазначає наступне.

Згідно змісту позовної заяви та пояснень, наданих позивачем у судових засіданнях, у звітному періоді - 2017 році, позивач таким же чином відносив суми валютних надходжень до доходу у день їх продажу, а не у день їх фактичного надходження, що спричинило виникнення курсової різниці та відповідно, заниження суми валового доходу у вказаному податковому періоді.

При цьому, судом встановлено, що 28.12.2017 на валютний рахунок ФОП ОСОБА_1 було зараховано суми 1450,00 євро та 1550,00 євро, що убачається із виписки по рахунку позивача (зворот а.с. 106).

Проте, формування доходу на підставі вказаних надходжень у належному податковому періоді - 2017 році, позивачем не здійснено взагалі, а віднесено до наступного звітного періоду, посилаючись на те, що вказані суми були виставлені на продаж лише 03.01.2018, що спричинило не відображення у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік доходу, що надійшов на банківський валютний рахунок.

У той же час, як встановлено у ході судового розгляду та не заперечувалось сторонами, відображаючи в Акті перевірки дані отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу за 2017 рік, перевіряючі допустили наступні помилки.

З банківських виписок позивача з`ясовується, що у березні 2017 року останній отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 77900,01 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 78900,01 грн, що на 1000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у березні 2017 року.

Також, згідно банківських виписок з`ясовується, що у червні 2017 року позивач отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 128333,35 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 131333,35 грн, що на 3000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у червні 2017 року.

У липні 2017 року дохід ФОП ОСОБА_1 від замовників-резидентів склав 204733,36 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 210733,36, що на 6000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у липні 2017 року.

Також, згідно банківських виписок з`ясовується, що у серпні 2017 року позивач отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 102866,68 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 104866,68 грн, що на 2000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у серпні 2017 року.

За таких обставин, висновок податкового органу про заниження позивачем валового доходу у податковому періоді - 2017 рік, обґрунтовується правовим чином, однак віднесення до доходів позивача суми 11999,98 грн є безпідставним, тому сума заниження ФОП ОСОБА_1 валового доходу за 2017 рік становить не 114696,98 грн, а 102697,00 грн.

Наведе вище свідчить, що за період з 01.01.2016 по 31.12.207 ФОП Білоногом занижено валовий дохід на загальну суму 103760,35 грн.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами і доповненнями, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 ст.167 цього Кодексу.

За період перевірки з 01.01.2016 по 31.12.2017 ставка податку становила 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016-2017 роки складається з основного платежу - 18676,86 грн та штрафних санкцій 4669,21 грн, тому податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 року № підлягає скасуванню у частині застосування суми грошового зобов`язання у розмірі 11967,01 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 28.11.2018 № , суд зазначає наступне.

Згідно пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 16-1.1.1 пункту 16-1 ПК України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Згідно підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 ПК України.

Враховуючи, що розрахунок контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки є помилковим, що, у свою чергу, стало підставою для нарахування бази оподаткування військовим збором у неправильному розмірі, податкове повідомлення - рішення від 28.11.2018 № підлягає скасуванню у частині нарахування військового збору на суму 997,29 грн.

Надаючи правову оцінку рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Враховуючи, що розрахунок контролюючого органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки, які і стали підставою для донарахування позивачу єдиного внеску є помилковим, рішення від 28.11.2018, підлягає скасуванню у частині нарахування суми єдиного внеску у розмірі 4,70 грн.

Щодо винесення та застосування до позивача податкової вимоги від 28.11.2018 за №Ф- винесеною ГУ ДФС у Київській області повідомляємо наступне.

Згідно статті 59 Податкового Кодексу України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає йому податкову вимогу.

Суд зазначає, що станом на момент отримання зазначеної вимоги борг у ФОП ОСОБА_1 був відсутній, а винесення вимоги про сплату боргу має здійснюватись після узгодження податкових зобов`язань.

Також згідно пп.14.1.175 Податкового кодексу України «Податкове зобов`язання стає податковим боргом у момент узгодження грошового зобов`язання. Це призводить до того, що на суму податкового боргу податковий орган ДФС виписує податкову вимогу». У даному випадку, податкові зобов`язання були неузгодженими, оскільки позивач оскаржував їх як в адміністративному, так і у судовому порядку, що вказує на протиправність податкової вимоги та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належних і достатніх доказів, які у певній мірі спростовували твердження позивача, а відтак, частково довів правомірність оскаржуваних рішень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № у частині застосування суми грошового зобов`язання у розмірі 11967,01 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № у частині нарахування суми грошового зобов`язання на суму 997,29 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № у частині нарахування суми єдиного внеску у розмірі 4,70 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.