Справа № 2040/7552/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р.Справа № 2040/7552/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.10.18 року по справі № 2040/7552/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Приватного підприємства "АЗЧ Постач"

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Приватного підприємства "АЗЧ Постач" (далі - відповідач) та просив суд: підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків; зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують Приватне підприємство «АЗЧ Постач».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що представник ПП "АЗЧ Постач" відмовив у допуску податкового органу до проведення перевірки, що зафіксовано належним чином. Вказані обставини, на думку позивача, є достатніми для застосування до платника податків такої міри відповідальності, як накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу від 17.07.2018 року № 5115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» (), виданого ГУ ДФС у Харківській області та направлень від 17.07.2018 року № 6877, 6878, виданих ГУ ДФС у Харківській області з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, 18.07.2018 року фахівцями позивача приблизно о 16 год. 28 хв. було здійснено вихід за фактичною адресою відповідача для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» () за період діяльності з 01.01.20l5 року по 01.01.2018 рік.

Працівниками ГУ ДФС у Харківській області пред`явлені службові посвідчення та запропоновано представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 , діючому за довіреністю від 20.08.2015, отримати копію вищевказаного наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ «Постач» від 17.07.2018 року № 5115 та направлень на перевірку від 17.07.2018 № 6877, 6878 для розпису в них із зазначенням свого прізвища, ім`я, по батькові, посади, дати та часу ознайомлення.

Також судом встановлено, що після ознайомлення з вищевказаними документами представник ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 повідомив, що отримувати копію наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.07.2018 року № 5115, а також розписуватись у направленнях на перевірку від 17.07.2018 року № 6877, 6878, відмовляється.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України складено акт від 18.07.2018 року № 5484/20-40-14-05-19/36817584, що засвідчує факт відмови представника ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 , діючого за довіреністю від 20.08.2015 року у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки у двох примірниках. Один примірник акту про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки було вручено представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 .

Підставою для звернення до суду з позовом слугував факт недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки платника податків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний арешт майна відповідача, застосований рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 19.07.2018, є припиненим в силу спливу строку для його перевірки, встановленого пп.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, а тому позовні вимоги контролюючого органу в частині підтвердження обґрунтованості арешту майна не підлягають задоволенню. Крім того, за висновком суду першої інстанції, обраний спосіб звернення контролюючого органу до суду із позовною заявою про зупинення видаткових операцій на рахунку платника податків не охоплюється підставами, визначеними у статті 94 ПК України, зокрема відмовою платника податку в проведенні документальної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову на відсутність діючого рішення про застосування адміністративного арешту майна ПП «АЗЧ Постач» є необґрунтованим.

З метою правильного вирішення даного спору та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до ПП «АЗЧ Постач» адміністративного арешту коштів необхідно було встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та відповідно зробити висновок про наявність чи відсутність у підприємства підстав відмовити посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки, що судом першої інстанції зроблено не було.

Крім того, висновки суду першої інстанції щодо спливу 96 годин, протягом яких обґрунтованість рішення має бути перевірена судом, із посиланням на положення пункту 94.10. статті 94 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає хибними, оскільки провадження у справі здійснюється за позовом податкового органу за загальною процедурою, а відтак в даному випадку підлягають дослідженню обставини щодо наявності законних підстав проведення перевірки та не допуску посадових осіб податкового органу до її проведення платником податків.

Аналогічні правові висновки у спорах цієї ж категорії були висловлені Верховним Судом у постановах від 27.11.2018 по справі №820/1929/17, від 05.02.2019 по справі №820/5122/18, які в силу ст.242 КАС України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто, відповідно до висновків Верховного Суду по справам №820/5122/18 та №820/1929/17 судам при вирішенні подібних справ необхідно встановити наступні обставини: наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача; дотримання позивачем процедури призначення та проведення перевірки; наявність чи відсутність у відповідача підстав відмови посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.

Досліджуючи питання наявності чи відсутності законних підстав для проведення перевірки відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на підставі наказу від 17.07.2018 року № 5115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» (), виданого ГУ ДФС у Харківській області та направлень від 17.07.2018 року № 6877, 6878, виданих ГУ ДФС у Харківській області з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, 18.07.2018 року фахівцями позивача приблизно о 16 год. 28 хв. було здійснено вихід за фактичною адресою відповідача для проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» () за період діяльності з 01.01.20l5 року по 01.01.2018 рік.

Працівниками ГУ ДФС у Харківській області пред`явлені службові посвідчення та запропоновано представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 , діючому за довіреністю від 20.08.2015, отримати копію вищевказаного наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ «Постач» від 17.07.2018 року № 5115 та направлень на перевірку від 17.07.2018 № 6877, 6878 для розпису в них із зазначенням свого прізвища, ім`я, по батькові, посади, дати та часу ознайомлення.

Після ознайомлення з вищевказаними документами представник ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 повідомив, що отримувати копію наказу ГУ ДФС у Харківській області від 17.07.2018 року № 5115, а також розписуватись у направленнях на перевірку від 17.07.2018 року № 6877, 6878, відмовляється.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України складено акт від 18.07.2018 року № 5484/20-40-14-05-19/36817584, що засвідчує факт відмови представника ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 , діючого за довіреністю від 20.08.2015 року у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки у двох примірниках. Один примірник акту про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки було вручено представнику ПП «АЗЧ Постач» ОСОБА_1 .

Як встановлено під час рогляду справи, Приватне підприємство "АЗЧ Постач" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, зокрема, про визнання протиправним та скасування наказу Головного Управління ДФС у Харківській області № 5115 від 17.07.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 по справі № 2040/5134/18 вказаний позов залишено без задоволення.

Судом встановлено, що контролюючим органом видано спірний наказ на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виданий наказ є законним та обґрунтованим.

Таким чином, оскільки законність наказу від 17.07.2018 року № 5115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» підтверджена рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 по справі № 2040/5134/18, в даному випадку наявні законні підстави для проведення перевірки відповідача, у зв`язку з чим у Приватного підприємства "АЗЧ Постач" були відсутні законні підстави відмови посадовим особам податкового органу у допуску до перевірки, чим підприємством порушено вимоги абз.6 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Щодо питання дотримання позивачем процедури призначення та проведення перевірки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Податковим органом дотримано процедуру призначення перевірки, результатом чого є видання наказу 17.07.2018 року № 5115.

За приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; повідомлення про проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що єдиною підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки законодавець визначив непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням встановлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що працівниками контролюючого органу було дотримано вимоги абз.6 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Щодо наявності чи відсутності у відповідача підстав відмови посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок регламентовані статтею 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз.5 п.81.1 ст.81 ПК України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Як свідчать письмові докази, при здійсненні виходу на перевірку перевіряючими надано наказ на перевірку від 17.07.2018 року № 5115 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «АЗЧ Постач» та направлення від 17.07.2018 року № 6877, 6878, в яких зазначені всі необхідні реквізити та які мають підпис і скріплені печаткою контролюючого органу (а.с. 22-24).

Таким чином, судом встановлено, що підстави, передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України для недопуску на перевірку у позивача були відсутні.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наказ від 17.07.2018 року № 5115 є законним і обґрунтованим; порядок визначений ст. 81 ПК України податковим органом було дотримано, у зв`язку з чим у ПП «АЗЧ Постач» були відсутні законні підстави відмови посадовим особам податкового органу у допуску до перевірки, чим підприємством порушено вимоги абз.6 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Крім того, необхідно зауважити, що у разі не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки такий захід примусу як арешт коштів на рахунку платника податків може бути застосований не залежно від наявності/відсутності у нього податкового боргу, оскільки в ст. 94 ПК України та в Порядку № 632 законодавець такої умови не висуває.

Право контролюючих органів на звернення до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу) закріплено в підпункті 20.1.31 п. 20.1 ст, 20 ПК України.

В цій же нормі вказано, що таке право може бути реалізовано у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень. Отже, словосполучення "у тому числі" в даному випадку вказує на те, що право на звернення до суду із позовом про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках може бути реалізовано контролюючим органом і в інших випадках (за інших обставин), передбачених ПК України.

Більш того, з метою виключення неоднозначного підходу до застосування понять "арешт коштів на рахунку платника податків" та "зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків", варто враховувати положення ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за якими зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту. Таким чином, зупинення видаткових операцій на банківських рахунках є способом, у який реалізується арешт безготівкових коштів суб`єкта.

Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 (далі - Порядок № 632), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2017 р. за №948/30816.

Відповідно до п. 2 Розділу IV Порядку № 632 для підтвердження обґрунтованості рішення про арешт майна платника податків контролюючий орган звертається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.

Пунктом 3 Розділу VII Порядку № 632 встановлено, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Отже, за рішенням керівника контролюючого органу може бути накладено арешт на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Рішення керівника про застосування адміністративного арешту майна може бути реалізовано виключно у випадку підтвердження його обґрунтованості судом.

Звернення контролюючого органу до суду за підтвердженням обґрунтованості такого рішення може відбуватися як за особливою (спеціальною) процедурою, визначеною у ст. 283 КАС України, так і за правилами загального позовного провадження (за наявності спору про право).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 2а-9460/12/1370, такі способи захисту порушеного права є альтернативними і норми процесуального права не обмежують особу у виборі будь-якого з цих способів.

Колегія суддів зауважує, що обставинами, які можуть зумовити не прийняття судом рішення про обґрунтованість арешту майна платника податків протягом строку, зазначеного у п. 94.10 і ст. 94 ПК України, можуть бути наявність спору про право, яка виникає при оскарженні платником податків в адміністративному та/або судовому порядку рішення і керівника контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна.

В такому разі, за заявою контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості рішення про накладення арешту на майно платника податків, поданою в порядку, визначеному ст. 283 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі або ж після відкриття провадження по справі закриває провадження по справі у зв`язку з наявності спору про право.

При зверненні до суду в загальному порядку з урахуванням тримісячного строку, який визначений у ст. 122 КАС України, судове рішення про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків у будь-якому випадку буде постановлене вже поза межами строку, встановлено у п. 94.10 ст. 94 ПК України (сплине 96 годин з часу прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника додатків).

В той же час, сукупний аналіз норм ПК України та КАС України з даного питання дозволяє зробити висновок про те, що дійсно, якщо протягом строку, зазначеного у п. 94.10 ст. 94 ПК України, буде відсутнє рішення суду про визнання арешту обґрунтованим, його дія припиниться.

Однак, при підтвердженні обґрунтованості рішення керівника контролюючого органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків судовим рішенням після спливу строку, встановленого ПК України, фактично поновиться дія застосованого арешту майна платника податків, що надасть можливість контролюючому органу реалізувати відповідні наслідки такого арешту.

Так, Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 по справі №820/5122/18 зазначив, що посилання судів на те, що сплив строк у 96 годин, передбачений п. 94.10 Податкового кодексу України, є неправомірним, оскільки провадження у справі здійснюється за загальною процедурою. На підставі п. п. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків, у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючого органу до обстеження територій та приміщень (у тому числі при відмові у допуску до проведення фактичної перевірки платника податків).

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, який у постановах від 12.04.2019 по справі 820/2564/17 та від 18.04.2019 по справі №820/2522/17 зазначив, що з підстав не допуску до перевірки посадових осіб контролюючого органу, ГУ ДФС у Харківській області законно звертається з позовними вимогами щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі № 2040/7552/18, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі № 2040/7552/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовну заяву Головного управління ДФС у Харківській області до Приватного підприємства "АЗЧ Постач" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій задовольнити.

Підтвердити обгрунтованість адміністративного арешту майна платника податків Приватного підприємства "АЗЧ Постач".

Зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків відкритих в банківських установах, які обслуговують Приватне підприємство "АЗЧ Постач".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.П. Лях
Повний текст постанови складено 16.07.2019 року