Справа № 360/1592/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 липня 2019 року

Київ

справа №360/1592/19

адміністративне провадження №К/9901/18838/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,

суддів - Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №360/1592/19 за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Луганського окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Спір у цій справі відноситься до категорії термінових адміністративних справ, розгляд яких здійснюється у порядку, передбаченому §2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина перша статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Таким чином, подана до суду органом доходів і зборів заява про стягнення з відповідача коштів за податковим боргом є особливою формою позовної заяви.

Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області 09 квітня 2019 року звернулося до адміністративного суду із заявою про стягнення з відповідача коштів за податковим боргом з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих боржника, у загальній сумі 18568983,12 грн., з податку на доходи фізичних осіб, з яких 13393547,30 грн. основного платежу, 5126303,44 грн. штрафних санкцій та 49132,38 грн. пені на користь місцевого бюджету Сєвєродонецької міської ради.

Луганський окружний адміністративний суду ухвалою від 09 квітня 2019 року залишив вказану заяву без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (до заяви не долучено документа про сплату судового збору) та встановив строк для усунення недоліків - до 13:00 год. 10 квітня 2019 року.

Ухвалою від 10 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, суд першої інстанції повернув заяву податкового органу на підставі абзацу 2 частини третьої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення заяви без руху.

В обґрунтування касаційної скарги її заявник посилається на те, що частина третя статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України серед переліку вимог до заяви органу доходів і зборів не визначає такої вимоги як долучення документа про сплату судового збору. Разом з тим, податковий орган наголошує на тому, що суд касаційної інстанції у своєму рішенні вже висловлював позицію щодо відсутності серед об`єктів сплавляння судового збору такого об`єкта, як подання, внесене у порядку, встановленому статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), яке є тотожним поданню заяви у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України в новій редакції, чинній з 15.12.2017.

Частина третя статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що однією з вимог до позовної заяви є документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула вказаного Закону).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Таким чином, сплата судового збору здійснюється за подання до суду як позовної заяви, так і іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Серед визначених у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI заяв (в тому числі і позовних) та скарг, за подання яких судовий збір не справляється, відсутня заява органу доходів і зборів про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна. Отже, до визначеного законом переліку винятків з числа об`єктів справляння судового збору, така заява не відноситься

Крім того, органи доходів і зборів не належать до суб`єктів, визначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, звільнених від сплати судового збору.

Системний аналіз вищенаведених положень у сукупності дає підстави для висновку про те, що умовою реалізації права органу доходів і зборів на подання до суду заяви про стягнення податкового боргу у порядку, встановленому статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України, є долучення до такої заяви документу про сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною десятою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області звернулося із заявою про стягнення податкового боргу з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» без долучення документу про сплату судового збору, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення заяви без руху з встановленням способу та строку усунення таких недоліків.

В ухвалі від 10 квітня 2019 року про залишення заяви без руху містяться посилання на всі положення Закону України «Про судовий збір», виходячи з яких обчислено суму судового збору, що підлягає сплаті при поданні заяви в цій справі. Правильність розрахунку судового збору податковим органом у касаційній скарзі не заперечується.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху у визначений такою ухвалою строк є безумовною підставою для постановлення судом ухвали про повернення такої заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо необхідності повернення заяви, у зв`язку з неусуненням недоліків у встановлений ухвалою про залишення її без руху строк, такими, що відповідають правильному застосуванню положень пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими посилання позивача на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності сплати судового збору за подання органом доходів і зборів заяви у категорії термінових адміністративних справ правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.12.2018 у справі 826/4553/17 (К/9901/38123/18). Так, спірні правовідносини у справі, за насідками розгляду якої ухвалене зазначене судове рішення, виникли за іншого нормативно-правового регулювання.

Таким чином, наведені позивачем доводи касаційної скарги не спростовують висновку про очевидне правильне застосування норм процесуального закону при вирішенні питання про повернення заяви судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №360/1592/19.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська