Справа № 500/1043/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1043/19

10 липня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача Калашник Н.Я.

представника відповідача Наконечна І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. від 22.04.2019 у виконавчому провадженні № 58253400.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі виконавчого листа № 819/301/18, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 08.11.2018, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечна І.В. (далі - державний виконавець) 01.02.2019 винесла постанову ВП № 58253400 про відкриття виконавчого провадження, в якій зобов`язано Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи 11.06.1990 р. по 01.01.1995 р., з 01.02.1997 р. по 29.07.2013 р. та з 01.01.2014 р. по 22.04.2016 р. до стажу державної служби та перевести її на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", з 19 жовтня 2017 року. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів. У зв`язку з тим, що інформація щодо виконання позивачем зазначеного виконавчого листа на адресу відповідача не надходила, 27.03.2019 державний виконавець скерувала на адресу боржника вимогу, якою зобов`язано останнього виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити відповідача.

Надалі, за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019, державний виконавець 22.04.2019 винесла постанову ВП № 58253400 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки останній вчиняв дії для належного виконання рішення суду, так як Тернопільським окружним адміністративним судом не було зазначено в рішенні які саме довідки слід враховувати для переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця та чи всі суми з відповідних довідок враховувати. Зокрема, зазначив, що 08.11.2018 Пенсійний фонд звернувся до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради із проханням надати довідку про заробітну плату станом на 25.10.2017 для призначення пенсії ОСОБА_1 . Однак, у відповіді від 26.11.2018 Управління соціальної політики Тернопільської міської ради повідомило позивача, що питання праці не відноситься до їх компетенції, як наслідок не надало інформації щодо довідки про заробітну плату станом на 25.10.2017. У зв`язку з чим, 12.04.2019 Пенсійний фонд потворно звернувся до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради із аналогічним запитом, однак станом на 03.05.2019 відповідь на адресу позивача не надходила. Надалі, 12.04.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Тернопільській області із листом, у якому просив обґрунтувати правомірність видачі довідок від 25.10.2017 про складові заробітної плати ОСОБА_1 з поясненням зазначених у них сум. Однак станом на 03.05.2019 відповідь на адресу позивача не надходила, у зв`язку з чим, 03.05.2019 Пенсійний фонд звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду зі заявою щодо встановлення виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що в державного виконавця не було підстав для винесення оскарженої постанови, оскільки Пенсійний фонд вчиняв дії для належного виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 22.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 29.05.2019 о 10:15 год.

Представник відповідача скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 28.05.2019.

Ухвалами суду від 29.05.2019, від 12.06.2019 розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва відповідно до статей 205, 223 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, посилаючись на відзив на адміністративний позов. Водночас, у відзиві на позов від 28.05.2019 № 1780/03.3-32 відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржена постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на підставі виконавчого листа № 819/301/18, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 08.11.2018, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечна І.В. (далі - державний виконавець) 01.02.2019 винесла постанову ВП № 58253400 про відкриття виконавчого провадження, в якій зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи 11.06.1990 р. по 01.01.1995 р., з 01.02.1997 р. по 29.07.2013 р. та з 01.01.2014 р. по 22.04.2016 р. до стажу державної служби та перевести її на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", з 19 жовтня 2017 року. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Враховуючи те, що інформація щодо виконання позивачем зазначеного виконавчого листа на адресу відповідача не надходила, 27.03.2019 державний виконавець скерувала на адресу боржника вимогу № 1122/03.3-32, якою зобов`язано останнього виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити відповідача.

У зв`язку з тим, що у встановлений строк інформація щодо виконання позивачем рішення суду на адресу відповідача не надходила, державний виконавець 22.04.2019 винесла постанову ВП № 58253400 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Суд встановив, що в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58253400 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019 державний виконавець зазначила щодо необхідності виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів. Слід відмітити, що сторонами не заперечувалась та підтверджується доказами у справі обставина, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58253400 від 01.02.2019 та вимога державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019 своєчасно направлені відповідачем та отримані позивачем.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд встановив та не заперечується сторонами, що позивач лише 28.05.2019 на виконання рішення суду здійснив дії щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", тобто, після спливу строку встановленого державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58253400 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019, що підтверджується і витягом з підсистеми призначення та виплат пенсії КІС ПФУ.

Водночас, будь - яких доказів сторонами не надано та судом не здобуто, щодо повідомлення позивачем відповідача про наявність поважних причин щодо невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк до винесення оскарженої постанови.

Твердження позивача про те, що в державного виконавця не було підстав для винесення оскарженої постанови, оскільки Пенсійний фонд вчиняв дії для належного виконання рішення суду шляхом запитування ряду довідок від інших установ та організацій, є хибним, так як в даному випадку такі дії позивача не відповідають змісту виконавчого листа який підлягав до виконання у визначений в рішенні суду спосіб, а саме: шляхом зарахування ОСОБА_1 період її роботи 11.06.1990 р. по 01.01.1995 р., з 01.02.1997 р. по 29.07.2013 р. та з 01.01.2014 р. по 22.04.2016 р. до стажу державної служби та перевести її на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", з 19 жовтня 2017 року.

Суд також враховує, що відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення суду концепція "захисту прав судом" не працює.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В свою чергу, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи те, що боржник здійснив дії щодо виконання рішення суду після спливу строку встановленого державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 58253400 від 01.02.2019, в тому числі у вимозі державного виконавця № 1122/03.3-32 від 27.03.2019, суд дійшов висновку, що в державного виконавця не було підстав, визначених частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII, для того, щоб не виносити оскаржену постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом 1404-VIII, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРШИВ:

У задоволені позовних вимог Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ) до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021), Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. від 22.04.2019 у виконавчому провадженні № 58253400 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.