Справа № 308/6744/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/7032/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2019 року (головуючого судді Іванова А.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 12 год. 02 хв. в м. Ужгород повний текст складено 19.06.2019) у справі №308/6744/19 за позовом Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 14.06.2019 звернулася в суд з позовом до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_2 в якому просить затримати Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 Адвокат Леміш Микола Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що не має наміру перешкоджати проведенню процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а навпаки хоче самостійно і якнайшвидше повернутися до країни свого походження, під час затримання та подальшої процедури його ідентифікації співпрацював з працівниками Чопського прикордонного загону, має родичів на території України, які б могли надати йому фінансову допомогу для виїзду за межі України. Вказує, що у нього наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України, зокрема закордонний паспорт громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 18.01.2018, однак надати такий суду першої інстанції, не мав змоги, оскільки документ випадково залишив у місті Києві та вказаний документ на даний час привезений його родичами в місто Ужгород. В Україну він легально приїхав, шляхом отримання візи, а компетентним органом спочатку мало бути прийняте рішення про його примусове повернення з наданням строку для виїзду з України.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу та не забезпечено явку уповноваженого представника, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Леміш М.О. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.06.2019 о 08 год. 20 хв. був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «прикордонний патруль» відділення інспекторів прикордонної служби «Оноківці» ВПС «Ужгород» в районі 267-268 прикордонного знаку близько 5 м до проходження лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону у складі групи осіб (3 особи без документів) з України в Словаччину, поза пунктом пропуску через державний кордон України. Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача були відсутні. Окрім того, у відповідача був відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що дають право на перетин державного кордону України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За приписами частини 1 статті 29 Закону №3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Частина 3 встановлює, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно із частиною 4 статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 в м. Нью-Йорку.

Згідно статті 4 цієї Угоди запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації. Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати. Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 №158 затверджено «Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб» (далі - Інструкції №158), яка розроблена відповідно до Конституції України, міжнародних договорів України у сфері реадмісії, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про громадянство України», «Про Державну прикордонну службу України», «Про прикордонний контроль», «Про захист персональних даних», Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, а також міжнародних норм і стандартів, що визначають права та свободи людини і громадянина.

Згідно розділу VIII Інструкції №158 у разі виявлення на території України осіб, які підлягають реадмісії або транзитному перевезенню територією договірної держави, компетентний (уповноважений) орган України в порядку та в строки, визначені міжнародною угодою про реадмісію, надсилає відповідний запит компетентному (уповноваженому) органу договірної держави. При надходженні від запитуваної договірної держави позитивної відповіді на запит про реадмісію: компетентні (уповноважені) органи ДМС здійснюють передавання осіб у порядку, визначеному пунктом 6 розділу V та пунктами 1 - 6 розділу VII цієї Інструкції; органи охорони державного кордону здійснюють передавання осіб у порядку, визначеному пунктами 4 - 6 розділу VI та пунктами 1 - 6 розділу VII цієї Інструкції. При надходженні або наданні позитивної відповіді щодо здійснення транзитного перевезення іноземців або осіб без громадянства територією запитуваної договірної держави або України: компетентні (уповноважені) органи ДМС, надіславши повідомлення начальнику відповідного органу охорони державного кордону, в порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 розділу V цієї Інструкції, забезпечують здійснення транзитного перевезення територією запитуваної договірної держави або України до країни прямування, а також можуть надати сприяння в здійсненні транзитного перевезення в порядку, визначеному абзацом другим пункту 7 розділу ІІ цієї Інструкції; органи охорони державного кордону здійснюють пропуск осіб, які підлягають реадмісії, через державний кордон та супроводжуючих осіб у встановленому законом порядку, а також можуть надати сприяння в здійсненні транзитного перевезення в порядку, визначеному абзацом третім пункту 7 розділу ІІ цієї Інструкції.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи наявний протокол про адміністративне затримання від 11.06.2019 щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що 11.06.2019 року о 08 год. 20 хв. він був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «прикордонний патруль» відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Ужгород» в районі 267-268 прикордонного знаку близько 5 м до проходження лінії державного кордону, за спробу незаконного перетину державного кордону у складі групи осіб (3 особи без документів) з України в Словаччину, поза пунктом пропуску через державний кордон України, а своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, від пояснень відмовився, поміщений у ВТТ Чопського прикордонного загону, дії відповідача кваліфіковані за частиною 2 статті 204-1 КУпАП. 12.06.2019 за вих. №81/688 Чопський прикордонний загін направив листа до Надзвичайного і Повноважного Послу В`єтнаму в Україні щодо затримання громадян В`єтнаму (аркуші справи 7-9).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до частини 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт у апеляційній скарзі вказує, що він не має наміру перешкоджати проведенню процедури реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а навпаки хоче самостійно і якнайшвидше повернутися до країни свого походження, під час затримання та подальшої процедури його ідентифікації співпрацював з працівниками Чопського прикордонного загону, має родичів на території України, які б могли надати йому фінансову допомогу для виїзду за межі України, також у нього наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України, зокрема закордонний паспорт громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 18.01.2018, однак надати такий суду першої інстанції не мав змоги, оскільки документ випадково залишив у місті Києві та вказаний документ на даний час привезений його родичами в місто Ужгород, в Україну він легально приїхав, шляхом отримання візи, а компетентним органом спочатку мало бути прийняте рішення про його примусове повернення з наданням строку для виїзду з України, однак такі доводи на переконання колегії суддів є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки відповідач згідно вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не підлягає примусовому видворенню, оскільки між Україною і країною громадянської належності укладений договір про реадмісію, також щодо долученого до апеляційної скарги копії закордонного паспорта NGUYEN VAN CUONG, ІНФОРМАЦІЯ_4 №C4486893 без перекладу, суд апеляційної інстанції вважає що при затримані відповідача, у нього були відсутні документи що посвідчують особу, даний факт підтверджує протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 11.06.2019, також апелянтом не доведено виняткових випадків, чому відповідач не надав доказ наявності закордонного паспорту до суду першої інстанції, а посилання на випадковість залишення в місті Києві є не підтвердженим будь якими доказами, суд також зазначає що згідно записаних даних зі слів Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 при затриманні він ІНФОРМАЦІЯ_4 , що і вказано у позовній заяві, а згідно паспорту поданого до апеляційного суду ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, доводи відповідача про наявність родичів на території України, які б могли надати йому фінансову допомогу для виїзду за межі України не вказують про добровільне його повернення до своєї країни.

Судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги про наявність підстав затримання Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2019 року у справі №308/6744/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 17.07.2019