Справа № 817/1578/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6310/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Масюк П.М.;

від відповідача - Маєвський С.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019р., постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплачених сум грошового забезпечення та надбавки за таємність (суддя суду І інстанції: Друзенко Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 35 хв. 10.05.2019р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 10.05.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 10.05.2019р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. у справі № 817/1578/17 (Т.3 а.с.113-117).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив заявник (позивач) ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. у справі № 817/1578/17, прийняти нове рішення по справі, яким заявлений позов задовольнити (Т.3, а.с.122-125).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що істотні для справи обставини, які не були встановлені судом та не могли бути відомі позивачу під час розгляду справи убачаються із роз`яснень начальника Головного управління персоналу заступника НГШ Збройних Сил України № 321/1254 від 25.02.2019р., заступника НГШ Збройних Сил України № 300/5/79 від 27.03.2019р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 350/173/129/47/пс від 26.03.2019р., якими виявлено нові обставини, що стосуються порядку проходження військовослужбовцями офіцерського складу військової служби.

Серед нововиявлених обставин вважає, зокрема, протиправне позбавлення відповідачем його військової посади з 31.07.2017р., що потягнуло неправильність звільнення та протиправне позбавлення у виплаті грошових коштів.

Водночас, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, однак відповідач не вчинив таких дій, а в подальшому приховав від позивача заплановані організаційні заходи з 26.04.2017р.

Окрім того зазначає, що судом не досліджено питання про зарахування його в розпорядження, оскільки відповідного наказу по особовому складу не було; висновки суду в цій частині ґрунтуються лише на припущеннях. Натомість, із змісту отриманих повідомлень-роз`яснень слідує, що механізм виведення офіцерів поза штат не встановлений.

Нововиявлені обставини вказують на невідповідність судового рішення об`єктивній істині, його необґрунтованості на підставі повного і всебічного з`ясування спірного правовідношення, що в свою чергу зумовлює перегляд судового рішення у зв`язку з його необґрунтованістю та незаконністю, оскільки позивачу було повідомлено нові обставини, які стосуються проходження військовослужбовцями офіцерського складу військової служби, які не були відомі позивачу та суду, а також здійснено переоцінку доказів по справі.

При цьому, вважає дії відповідача стосовно нього дискримінаційними.

Також судами допущено ряд порушень процесуального права, а саме: не забезпечено апеляційним судом право позивача прийняти участь в розгляді справи, ухвалами касаційного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі; не задоволені судом першої інстанції клопотання позивача про витребування доказів і виклик свідків тощо.

Відповідачем Оперативним командуванням «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ) скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.3, а.с.150-153).

Також позивачем надіслано до апеляційного суду письмову відповідь на відзив відповідача, яка долучена до матеріалів справи (Т.3, а.с.156-159, 160-165).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.10.2017р. та 16.11.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративними позовами, які в подальшому ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.12.2017р. були об`єднані в одне провадження.

В заявлених позовах ОСОБА_1 , з урахуванням остаточно сформульованих вимог згідно заяви від 12.12.2017р., просив:

визнати протиправними дії відповідача Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо виведення його за штат (розпорядження) в результаті проведення організаційного заходу до 30.07.2017р. в управлінні територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

стягнути з відповідача належні йому виплати за грошове забезпечення та грошову надбавку за таємність за серпень, вересень 2017 року в повному обсязі з урахуванням винагороди, відповідно до займаної посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по день виключення зі списків особового складу частини (Т.1, а.с.2-5, 102, 109-114).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.2, а.с.19-28).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. у справі № 817/1578/17 - без змін (Т.2, а.с.245-250).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.12.2018р. (адміністративне провадження № К/9901/67493/18) та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.01.2019р. (адміністративне провадження № К/9901/1349/19) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018р. у справі № 817/1578/17.

05.04.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.02.2018р. у справі № 817/1578/17 за нововиявленими обставинами (Т.3, а.с.1-5).

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що після закінчення розгляду справи ним були виявлені обставини, які свідчать про помилковість судового рішення, оскільки таке прийнято всупереч законодавству України, зокрема, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., наказу Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009р. «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 124 від 07.04.2017р. «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України», що призвело до прийняття всупереч ст.242 КАС України необґрунтованого та незаконного рішення, яке не ґрунтується на засадах верховенства права, оскільки ухвалено всупереч нормам матеріального права без дотримання норм процесуального права.

Істотні для справи обставини, які не були встановлені судом та не могли бути відомі позивачу під час розгляду справи, убачаються з роз`яснень начальника Головного управління персоналу заступника НГШ Збройних Сил України № 321/1254 від 25.02.2019р., заступника НГШ Збройних Сил України № 300/5/79 від 27.03.2019р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 350/173/129/47/пс від 26.03.2019р., якими виявлено нові обставини, що стосуються порядку проходження військовослужбовцями офіцерського складу військової служби.

Серед нововиявлених обставин вважає, зокрема, протиправне позбавлення відповідачем його військової посади з 31.07.2017р., що потягнуло неправильність звільнення та протиправне позбавлення у виплаті грошових коштів.

Також рішення ухвалене судом не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, оскільки відповідачем приховано певні докази, зокрема, що відповідач приховав організаційні заходи та не довів до відома позивача про можливість подачі рапорту на іншу посаду, знехтував першочерговим правом позивача на призначення на вакантні посади. Відповідач приховав рапорти та подання інших військовослужбовців та ввів суд в оману, повідомивши, що рапорти відпрацьовуються вибірково на військовослужбовців, що не відповідає дійсності.

Надання 24.07.2017р. ВЛК з визначенням позивача обмежено придатним до служби у військовий час не є датою завершення військової служби, що надавало йому право на вибір: чи звільнятись з військової служби саме встановленим порядком, чи продовжувати військову службу надалі, і при цьому забороняло відповідачу позбавляти позивача військової посади.

Окрім того, не зрозумілим є походження наказу командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) про перебування позивача в розпорядженні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, у поданій заяві ОСОБА_1 не повідомив суду про будь-які обставини, які б мали вплив на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні від 23.02.2018р. Обставини, на які посилається заявник як на підставу перегляду судового рішення, не є нововиявленими відповідно до ст.361 КАС України.

За своїм змістом заява ОСОБА_1 є фактично апеляційною або касаційною скаргою на рішення суду, а не заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки зводиться до того, що суд, на його переконання, здійснив неправильне тлумачення закону та ухвалив рішення всупереч норм матеріального права, без дотримання норм процесуального права.

Разом з тим, обґрунтування ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення в справі за нововиявленими обставинами перекликається із його письмовими заявами, які він подавав суду апеляційної інстанції до винесення відповідним судом рішення.

Наведені висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами колегія суддів у межах доводів апеляційної скарги вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи і відповідають нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до приписів ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 22.05.2015р. «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, як нововиявлену обставину, зазначено певну правову позицію, висловлену в листах-роз`ясненнях начальника Головного управління персоналу заступника НГШ Збройних Сил України № 321/1254 від 25.02.2019р., заступника НГШ Збройних Сил України № 300/5/79 від 27.03.2019р. та командира Військової частини НОМЕР_1 № 350/173/129/47/пс від 26.03.2019р., які стосуються порядку проходження військовослужбовцями офіцерського складу військової служби (Т.3, а.с.9, 12-16, 17).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що обставини, зазначені у заяві позивача про перегляд судового рішення у справі, не належать до нововиявлених у розумінні п.1 ч.2 ст.361 КАС України.

Долучені ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами письмові запити і відповіді на них також не є письмовими доказами по справі, оскільки вони не фіксують певні явища, події, факти або сукупність умов.

Відповіді на заяви (листи, запити) позивача є тлумаченням певних правових норм з боку осіб, яким відповідні запити були адресовані, а тому такі не можуть покладатися в основу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Окрім цього, виносячи 23.02.2018р. рішення у справі, суд першої інстанції надав всебічну та повну оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 , які ґрунтувалися на тому, що на момент введення в дію нового штатного розпису не було наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про звільнення позивача з військової служби, відповідач зобов`язаний був перевести його на одну з новоутворених посад, після чого звільнити за станом здоров`я із виплатою всіх видів грошового забезпечення, в тому числі винагороди та надбавки за таємність.

Із урахуванням поданих доказів суд визнав такі доводи безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах відповідного законодавства.

При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_1 вакантні посади не пропонувались і питання про наявність у нього переважного права на залишення на службі чи першочергового права щодо призначення на вакантні посади не вирішувалось. Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 на час проведення організаційно-штатних заходів був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, в зв`язку з чим відмовився від бажання надалі проходити військову службу, жодної доцільності у розгляді питання щодо його призначення на вакантні посади не було.

По причині того, що до кінця строку проведення організаційно-штатних заходів, тобто до 31.07.2017р., не було вирішено питання щодо подальшого службового використання ОСОБА_1 , штатна посада якого з цієї дати була скорочена, він міг бути зарахований в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади (тобто перебувати поза штатом), в силу норми пп.1 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р. Оскільки період часу з 07.07.2017р. по 12.09.2017р. ОСОБА_1 перебував на лікуванні, цей час не був включений до загального періоду перебування у розпорядженні відповідного командира, що також в повній мірі відповідає вимогам п.116 цього Положення.

Окрім цього, судом встановлено, що саме наказом командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) № 213 від 19.09.2017р. підполковника ОСОБА_1 виведено поза штат управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », через що зроблено висновок про перебування ОСОБА_1 у розпорядженні з 19.09.2017р. по 21.09.2017р.

З огляду на наведене, суд визнав дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо виведення ОСОБА_1 в розпорядженні (поза штат) в даний проміжок часу правомірними та обґрунтованими.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не повідомив суду про будь-які обставини, які б мали вплив на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні.

Натомість, зміст його заяви полягає у власній юридичній оцінці обставин справи, і оскільки така оцінка відрізняється від тієї, що надана судом, він доводить про хибність останньої.

Більше того, по своїй суті та змісту заява ОСОБА_1 є апеляційною або касаційною скаргою на рішення суду, а не заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки зводиться до того, що суд, на його переконання, здійснив неправильне тлумачення закону, та ухвалив рішення всупереч норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

02.05.2019р. ОСОБА_1 також долучив до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами додаткові докази (Т.3, а.с.52-103).

Між тим, вказані докази жодним чином не доводять існування нових фактичних обставин, які б мали вплив на вирішення судом першої інстанції даної справи; вони є наявними у матеріалах даної справи, позаяк долучалися позивачем на стадії апеляційного провадження (Т.2, а.с.129-139, 182-185, 221-228), по причині чого їх оцінку здійснено судом апеляційної інстанції.

Окрім того, обґрунтування ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення в справі за нововиявленими обставинами перекликається із його письмовими заявами, які подавались суду апеляційної інстанції до винесення відповідним судом рішення (Т.2, а.с.62-68, 91-95, 179-181, 219-220).

Таким чином, наведені апелянтом обставини не можна вважати нововиявленими обставинами в розумінні положень ст.361 КАС України, а доводи апеляційної скарги на правомірність винесеної ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції, в рішенні від 28.11.1999р. у справі «Brumarescu v. Romania» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003р.).

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо покликань апелянта на допущену стосовно нього дискримінаційній дії зі сторони відповідача колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ст.1 Закону України № 5207-VI від 06.09.2012р. «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак:

1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб;

2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб;

3) повагу до гідності кожної людини;

4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Згідно з положеннями ст.6 наведеного Закону відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що обов`язковою ознакою дискримінації є встановлення факту обмеження (зменшення, звуження, позбавлення) права.

Натомість, у розглядуваного випадку позивачем не доведено факту допущення відповідачем стосовно нього будь-яких порушень законодавства, а відтак доводи апелянта про наявність дискримінаційних ознак не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказуючи на порушення норм процесуального права, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не були розглянуті та задоволені його заяви від 18.04.2019р. про виклик свідків, витребування доказів (Т.3, а.с.31-32, 42) та заява від 02.05.2019р. щодо скасування наказу № 403 від 04.08.2017р. (Т.3, а.с.45).

Між тим, з урахуванням відсутності нововиявлених обставин по справі, вказані заяви спрямовані лише на перевірку висновків суду першої інстанції, а вимога про скасування наказу № 403 від 04.08.2017р. виходить за межі розглянутого судом позову, разом з тим подача такої заяви в рамках провадження за нововиявленими обставинами процесуальним законом не передбачена.

З огляду на викладене, вказані дії суду згідно вимог ч.3 ст.317 КАС України не можуть покладатися в основу скасування правильного по суті судового рішення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами відхилені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Матеріали справи не містять доказів понесення особами судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим відповідно до ст.139 КАС України підстави для їх розподілу є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329, 369 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2019р., постановлену за наслідками провадження за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 817/1578/17, залишити без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 17.07.2019р.