Справа № 814/2789/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №814/2789/16

адміністративне провадження №К/9901/20106/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року (суддя Біоносенко В.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року (судді Потапчук В.О., Шеметенко Л.П., Семенюк Г.В.) у справі № 814/2789/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (далі - Управління МВС), третя особа - Ліквідаційна комісія Управління МВС про стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління МВС, третя особа - Ліквідаційна комісія Управління МВС, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- стягнути з Управління МВС на користь позивача суму індексації грошового забезпечення, як компенсаторну виплату гарантовану державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг, за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року в сумі 4 822,34 грн.

- зобов`язати відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення, як компенсаторну виплату гарантовану державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг, за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року в сумі 4 822,34 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що з моменту підвищення його посадового окладу (01 січня 2008 року) й до моменту звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку з переведення до Національної поліції України (06 листопада 2015 року), нарахування сум індексації грошового забезпечення позивача проводилося не у відповідності до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, а за деякі періоди взагалі не проводилося, що призвело до втрати позивачем частини компенсаторних виплат гарантованих державою у зв`язку з подорожчанням споживчих товарів і послуг.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 14 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову - про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог ОСОБА_1 зазначає, що Управління МВС безпідставно та в порушення норм чинного законодавства позбавило його права на індексацію грошових доходів у період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2015 року включно, що призвело до втрати частини компенсаторних виплат гарантованих державою. Позивач вказує, що неодноразово судам наводив приклади розгляду аналогічних питань іншими судовими інстанціями, де позивачів не було позбавлено права на справедливий суд та ефективний юридичний захист. Однак, судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено надані позивачем пояснення та не зазначено мотивів їх неврахування, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У запереченнях на касаційну скаргу представник Управління МВС вказує, що судові рішення у цій справ є законними та обґрунтованими, в процесі розгляду справи суди не припустилися порушень норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 26 жовтня 2017 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Білоус О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

31 травня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 30 травня 2019 року № 546/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що у період з 01 січня 2008 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах в Управлінні МВС.

За цей період позивач отримав 11 670,69 грн індексації грошового забезпечення.

06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнився зі служби в органах внутрішніх справ у зв`язку з переведенням до Національної поліції України.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», пунктом 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

16 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України видано постанову № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», а 30 жовтня 2015 року МВС України видано наказ № 1323 «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Миколаївській області», пунктом 3 якого встановлено двомісячний строк з дати публікації оголошення про ліквідацію для заяви кредиторам претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів, що їх підтверджують.

06 листопада 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи УМВС України в Миколаївській області (код 08592253).

09 листопада 2015 року у газеті «Рідне Прибужжя», а також на офіційному сайті МВС України оприлюднено оголошення про те, ще вимоги кредиторів приймаються протягом двох місяців з дня публікування оголошення.

Однак, протягом двох місяців ОСОБА_1 з вимогами про виплату йому заборгованості із заробітної плати в частині виплати індексації за період з 01 січня 2008 року по 06 листопада 2015 року не звертався.

10 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії Управління МВС із претензією щодо виплати заборгованості грошового забезпечення у частині ненарахованої індексації за період з 01 липня по 06 листопада 2015 року.

Листом від 11 квітня 2016 року № Д-34/05/28-2016 Ліквідаційна комісія Управління МВС повідомила позивачу, що коштів, затверджених в кошторисі на 2015 рік для виплати індексації грошових доходів, вистачило на перше півріччя 2015 року. З метою недопущення виникнення заборгованості з виплати грошового забезпечення та заробітної плати індексація грошових доходів у другому півріччі 2015 року не проводилася.

06 липня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Ліквідаційної комісії Управління МВС із претензією щодо нарахування та виплати індексації за вказаний період.

Листом від 29 липня 2016 року № Д-84/05/28-2016 Ліквідаційна комісія УМВС України відмовила ОСОБА_1 у задоволенні претензії з тих же підстав, що викладені у листі від 11 квітня 2016 року.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки Управління МВС перебуває в процесі ліквідації з 06 листопада 2015 року, то існують певні особливості щодо розгляду претензій до юридичної особи, яка ліквідується. Однак, ОСОБА_1 не оскаржив у наданий законодавством місячний строк повідомлення Ліквідаційної комісії Управління МВС про невизнання його кредиторських вимог за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2015 року, більше того, він з такою претензією взагалі не звертався, тому відповідно до вимог частини 5 статті 112 Цивільного кодексу України такі вимоги вважаються погашеними.

Що стосується виплати позивачу індексації за період з 01 липня по 06 листопада 2015 року, то суди зазначили, що Кабінетом Міністрів України рішення про затвердження особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення на 2015 рік не приймалося, унаслідок чого грошові кошти на виплату індексації заробітної плати не виділялися. З огляду на це, суди дійшли висновку про правомірність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Надаючи правову оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи, Верховний Суд виходить з такого.

Як видно з оскаржуваних судових рішень, суди відмовили позивачу в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2015 року посилаючись на те, що ОСОБА_1 у своїй претензії до Ліквідаційної комісії Управління МВС не заявляв такі кредиторські вимоги.

Таких висновків суди дійшли виходячи із приписів частини 5 статті 112 Цивільного кодексу України та на підставі наказу МВС від 30 жовтня 2015 року № 1323.

Колегія суддів вважає, що в цій частині суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.

Так, у період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ був чинний Закон України «Про міліцію», за правилами статті 19 якого форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

На виконання цієї постанови КМУ, наказом МВС від 31 грудня 2007 року № 499 (втратив чинність 31 грудня 2016 року) затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Ця Інструкція розроблена, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 913 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (пункт 1.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 1.14 Інструкції індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

За змістом статті 12 Закону України «Про оплату праці», статті 95 Кодексу законів по працю України та статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація виплачується з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Згідно із статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону № 1282-XII).

Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За пунктом 5 вказаного Порядку у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Системний аналіз наведених правових положень свідчить, що грошове забезпечення ОСОБА_1 підлягало індексації.

У той же час, застосування до спірних правовідносин положень цивільного законодавства є помилковим, оскільки позивач у вказаний вище період проходив публічну службу в органах внутрішніх справ, тому й питання виплати індексації його грошового забезпечення має вирішуватися з урахуванням спеціального законодавства, яке визначає умови та порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Крім того, відповідно до витягу з наказу МВС України від 30 жовтня 2015 року № 1323 останній звернений до суб`єктів господарської діяльності та громадян, а не до працівників органів внутрішніх справ.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача суми індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2015 року, неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо позиції судів попередніх інстанції про те, що за відсутності рішення Уряду про порядок проведення індексації заробітної плати та особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення на 2015 рік, у відповідача не було правових підстав для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до статті 5 Закону № 1282-XII та доповнено її частиною 6, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 14 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII доручено Кабінету Міністрів України за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2015 рік.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Суди правильно зазначили, що з 01 липня по 08 грудня 2015 Кабінет Міністрів не прийняв новий порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат. При цьому, в постанові №103 порядок індексації для атестованих працівників органів внутрішніх справ також не визначено.

Тому, виходячи із того, що станом на час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у період з 01 липня по 06 листопада 2015 року діяв Порядок № 1078, то у разі наявності підстав для здійснення нарахування індексації грошового забезпечення позивачу Управління МВС мало б керуватися саме нормами вказаного Порядку.

Відтак, за наявності чинного механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , відповідач таку індексацію не проводив з підстав відсутності коштів та неприйняття Урядом нового (особливого) порядку проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

У контексті зазначеного колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, в тому числі, рішення від 08 листопада 2005 року по справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00, п. 22), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позиція судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, оскільки кошти на вказані цілі у другому півріччі 2015 року не виділялись, є помилковою та не узгоджується з нормами чинного законодавства України.

Разом з тим, суди слушно послалися на положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких у разі встановлення порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів констатує, що при розгляді даної адміністративної справи суди допустили порушення норм матеріального права, які не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, оскільки в силу положень статті 341 КАС України суд обмежений у праві перевірки зібраних у справі доказів та надання їм оцінки, зокрема, перевірити правильність нарахування та виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 06 листопада 2015 року з урахуванням вище зазначених законодавчих норм.

Крім того, при вирішенні даної справи суди попередніх інстанцій не врахували, що позивач уточнив свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми індексації грошового забезпечення у розмірі 4 822,34 грн, і ці уточнення прийняті ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2017 року.

Водночас, при ухваленні оскаржуваних судових рішень зазначена обставина залишена судами поза увагою.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду