Справа № 440/1883/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р.Справа № 440/1883/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Лях О.П. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.06.19 року по справі № 440/1883/19

за позовом ОСОБА_1

до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2019, позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - Київське ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову від 19.03.2019 про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Янком Владиславом Юрійовичем по ВП №52124335.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної постанови та вказано, що зміни у законодавстві, визначені у ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018. Позивачем зазначено, що на заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018, на її розмір та тривалість накопичення вказана норма законодавства не розповсюджується, раніше існуюча заборгованість не може впливати і враховуватися при визначені штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникає після 28.08.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права.

Відповідач та третя особа не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05.09.2016 державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №52124335 з примусового виконання виконавчого листа №2-1580, виданого 03.09.2004 Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 16.02.2004 і до досягнення повноліття дитини (а.с. 37).

29.12.2017 старшим державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято постанову про передачу виконавчого провадження № 52124335.

Відповідно до постанови від 29.12.2017 передано виконавчий лист № 2-1580, виданий 03.09.2004 Київським районним судом м. Полтави до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 16).

Матеріалами справи підтверджено, що 19.03.2019 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавської області прийнято постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 відповідно до якої за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки накладено на боржника штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає - 20232,87 грн (а.с. 15).

Постанова від 19.03.2019 ВП № 52124335 отримана позивачем 24.05.2019 (а.с. 82).

Не погоджуючись з постановою Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавської області про накладення штрафу від 19.03.2019 ВП № 52124335, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про виконавче провадження № 1404 (далі Закон № 1404).

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказану статтю доповнено цією нормою згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який вступив в дію з 28 серпня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", введена лише з 28 серпня 2018 року, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Згідно з статтею 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Отже, колегія суддів зазначає, що з моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону №1404, у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів, утворилась починаючи з 2016 року, тобто, до набрання чинності зазначеної норми закону та станом на 01.03.2019 року становила 67442,90 грн., виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів пприходить до висновку про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості.

Решта доводів та заперечень заявника не впливають на вирішення справи по суті.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Наведені обставини не враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 року по справі № 440/1883/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову від 19.03.2019 про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Янком Владиславом Юрійовичем по ВП №52124335

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 15.07.2019 року