Справа № 144/307/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Справа № 144/307/17
Головуючий у І інстанції: Бондар О.В.
Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Іваненко Т.В.
суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теплицької районної ради Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про визнання протиправним та скасування рішення Теплицької районної ради "Про звільнення голови районної ради ОСОБА_1 з займаної посади" та поновлення ОСОБА_1 на посаді,
Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року, яку залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення 17-тої позачергової сесії Теплицької районної ради 7 скликання від 14 березня 2017 року "Про звільнення голови районної ради ОСОБА_1 з займаної посади".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області з 14 березня 2017 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум.
Рішення в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 3200 грн 00 коп.

18.04.2019 року до Гайсинського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій посилаючись на положення ст. 252 КАС України, позивач просив суд ухвалити додаткове рішення в адміністративній справі № 144/307/17 за його позовом до Теплицької районної ради Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , про визнання протиправним та скасування рішення Теплицької районної ради «Про звільнення голови районної ради ОСОБА_1 з займаної посади» та поновлення ОСОБА_1 на посаді, за яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року в сумі 324336,91 грн, рішення в частині виплати середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 17650,99 грн звернути до негайного виконання.

В заяві самостійно, з посиланням на норми права, виконав розрахунок суми, яка, на його думку, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; свою заяву мотивує тим, що 29 листопада 2018 року рішення Гайсинського районного суду набрало законної сили. За виконавчим листом, виданим на підставі рішення Гайсинського районного суду по справі №144/307/17, вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум. Однак через те, що судом в рішенні не зазначено конкретної суми, яка підлягає стягненню з відповідача, Управлінням державної казначейської служби України у Теплицькому районі Вінницької області повернуто стягувачу без виконання виконавчий лист.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено через безпідставність вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткової постанови задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Сторони в судове засідання не з`явились.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 29.11.2018 року рішення Гайсинського районного суду від 21.06.2018 року в адміністративній справі № 144/307/17 набрало чинності на підставі рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду.

31.01.2019 р. Гайсинським районним судом Вінницької області ОСОБА_1 було видано виконавчий лист у справі № 144/307/17 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум.

Управління державної казначейської служби України у Теплицькому районні Вінницької області листом від 12.04.2019 року №02-36/89 повертає ОСОБА_1 виконавчий лист від 31.01.2019 р. в справі № 144/307/17 без виконання разом з довідкою Теплицької районної ради Вінницької області №6 від 04.12.2018 р. (вих.№207-07-709 від 04.12.2018 р.) з тих підстав, що у виконавчому листі не вказано суму, яка підлягає стягненню.

Вказане стало підставою звернення ОСОБА_1 до Гайсинського районного суду Вінницької області з заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення суми коштів, яка є середнім заробітком ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 14.03 2017 року по 21.06.2018 року і підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь стягувача, з урахуванням виплачених сум, є обов`язком відповідача по справі, Теплицької районної ради Вінницької області. Вказана вимога в заяві для суду є новою, яка під час розгляду справи судом не заявлялася та не розглядалася, а тому посилання заявника на необхідність винесення додаткового рішення суду в частині суми коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вважає безпідставною.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматись (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року у цій справі, судом поновлено ОСОБА_1 на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу із зазначенням періоду, за який необхідно виплатити на користь позивача заробітну плату, однак не вказано суму, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зауважує, що при винесенні рішення про поновлення на раніше займаній посаді суд, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши конкретну суму.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписи ст. 27 Закону "Про оплату праці" щодо порядку обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, відсилають до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно пункт 8 Порядку №100: нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Тобто, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Однак, Гайсинський районний суд Вінницької області у рішення від 21.06.2018 року, прийшовши до висновку про незаконність звільнення позивача з раніше займаної посади, поновив ОСОБА_1 на посаді, вказав період, за який необхідно сплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, не вказавши розмір такого заробітку, який підлягає стягненню.

Пунктом 4 Порядку №100 визначено перелік виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

При цьому, абзацом 2 пункту 4 Порядку №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Абзац 3 пункту 3 Порядку №100: усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Суду не було надано доказів отримання позивачем з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року будь яких виплат.

Щодо розрахунку суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до відомостей із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-7 (т.7, а.с.248,250) середня заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи (січень-лютий 2017) складає 18311,40 грн.

Кількість робочих днів у вказаному періоді становить 40 днів, отже середньоденна заробітна плата - 457,79 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, в даному випадку з період з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, що становить 315 робочих днів, вказане не заперечується позивачем та підтверджується розрахунком головного бухгалтера Теплицької районної ради (т.7 а.с.248).

Зі змісту пункту 10 Порядку слідує, що обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Аналізуючи зміст пункту 10 Постанови КМУ № 100, коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення.

Такий висновок випливає з того, що зазначена норма передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням саме посадового окладу (тарифної ставки).

Такий коефіцієнт має розраховуватися окремо в кожному випадку підвищення посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у рішенні від 28.11.2018 року у справі № 817/1169/16.

Відповідно до додатку 49 до постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року посадовий оклад голови районної ради становив 3879 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України №353 від 24.05.2017 року, яка набрала законної сили після 26.05.2017 року посадовий оклад голови районної ради підвищився до 7900 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України №363 від 10.05.2018 року посадовий оклад голови районної ради підвищився до 11000 грн.

Враховуючи вищевказане, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року становить:

- з 14.03.2017 року по 25.05.2017 року - 21973,92 грн. (457,79*48 днів);

- з 26.05.2017 року по 17.05.2018 року - 226752,54 грн. (457,79*244 днів*(7900/3879));

- з 08.05.2018 року по 21.06.2018 року - 14635,54 грн. (457,79*23 днів*(11000/7900)).

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року становить 263362 грн 00 коп.

Водночас, доводи скаржника про необхідність врахування до суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача сум матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально побутових питань, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки законом не передбачено будь-яких підстав для врахування вказаних виплат при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, середня заробітна плата позивача за один місяць, в період з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року, складає 16721,40 грн (263362/315)*20) і в цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню.

Розглянувши подану заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано підстави звернення до суду із заявою про винесення додаткового судового рішення, тому колегія суддів вважає, що заява позивача про винесення додаткового рішення в порядку ст. 252 КАС України підлягає частковому задоволенню, а ухвала Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року - скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви про винесення додаткового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийняте рішення - скасуванню з прийняттям додаткової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 315, 317 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у справі №144/307/17 скасувати.

Прийняти додаткову постанову, якою заяву про винесення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області (23800, смт.Теплик, вул.Незалежності, 25, ) на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 13.07.2000 року Теплицьким РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2017 року по 21 червня 2018 року в сумі 263362 грн (двісті шістдесят три тисячі триста шістдесят два) 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 16721 грн (шістнадцять тисяч сімсот двадцять один) 40 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 16 липня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.