Справа № 280/2231/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
18 червня 2019 року 10 год.10 хв.Справа № 280/2231/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6)

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати п.97 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 березня 2019 року №37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 26 грудня 2018 року під час первинного огляду МСЕК 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 26 грудня 2018 року 25% втрати працездатності, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі, що визначається у 25 % від 70- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (на 01 січня 2018 року), як військовослужбовцю, який отримав захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, в сумі - 30 835 (тридцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що в період з 08 травня 2014 по 24 жовтня 2017 року періодично брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях та має статус учасника бойових дій. 21.08.2014 позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя та було пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується долученими до матеріалів позову документами. Відповідно до довідки МСЕК від 26.12.2018 встановлено 25% втрати працездатності, з причини захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. У зв`язку з встановленням втрати працездатності позивач звернувся до військового комісаріату про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. 22.03.2019 комісією Міністерства оборони України з питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги з посилання на пункт 7 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає вказане рішення відповідача незаконним, оскільки пов`язує призначення та виплату одноразової допомоги з отриманням військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності; так і з частковою втратою працездатності, внаслідок зазначених причин, не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Відтак трактування відповідачем положень п.7 ч.2 ст. 16 вказаного вище Закону в частині співвідношення дати встановлення часткової втрати працездатності та дати звільнення після цього не пізніше ніж через три місяці, у даному випадку, є помилковим. Просить позовні вимоги задовольнити. 24 травня 2019 року представником позивача подано клопотання (вх.. №21256), відповідно до якого просить справу розглянути без участі позивача та його представника.

06 червня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №23488), відповідно до якого зазначає, що питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги повинно розглядатися відповідно до пункту 7 астини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності 26.12.2018 згідно довідки МСЕК, при цьому позивач звільнений з військової служби був 21.08.2018. Тобто, ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності встановлено більш ніж 3 місяці. Таким чином, підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/2231/19. Призначено судове засідання на 18 червня 2019 року з викликом сторін.

У судове засідання 18.06.2019 представники сторін та треті особи не з`явилися.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до війського квитка серія НОМЕР_1 , з 10.10.2013 на підставі контракту прийнятий на військову службу за контрактом, 31.10.2013 прийняв військову присягу. 21.08.2018 на підставі наказу №82-РС звільнений в запас.

Відповідно до розділу 20 військовго квитка позивач приймав участь в антитерористичній операції Луганської, Донецької областях: з 08.05.2014 29.07.2014; з 04.08.2014 26.08.2014, з 17.12.2014 29.12.2014; з 28.04.2015 по 10.07.2015, з 20.08.2015 по 04.11.2015; з 13.11.2015 05.02.2016; з 01.06.2016 01.08.2016; з 19.08.2016 15.06.2017; з 22.10.2017 24.10.2017. Зазначене також підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою від 18.12.2018 №3806, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 дійсно у вказаний період безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

На підставі посвідчення серії НОМЕР_2 від 19.03.2015 користується пільгами, встановленими законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно Довідки від 21.04.2015 №1536 ОСОБА_1 21.08.2014 одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО, внаслідок вибуху ВОГ-17 поблизу нього. Підстава: Акт розслідування від 02.09.2014, проведене згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 02.09.2014 №2013. Обставина поранення також підтверджуються: перевідним епікризом №7654 Військово-медичного клінічного Центру Північного регіону (в/ч НОМЕР_4 ); довідкою №555 від 17.09.2014 військового-лікарської комісії; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10709 від 02.08.2017.

Відповідно до Довідки МСЕК с. АГ №0010076 від 26.12.2018 ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати працездатності з причин захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Згідно Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №407 від 30.11.2018): поранення старшого солдата запасу ОСОБА_1 , 1994 р.н. «Вогнепальне осколкове сліпе поранення обох стегон та лівого передпліччя (21.08.2014), - поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Захворювання «Симатоформна дисфункція вегетативної нервової системи у вигляді помірно вираженого антено-невротичного синдрому. Вертеброгенна тораколюмбалгія у фазі нестійкої ремісії. Протузія дисків Th11 Th12, цервікоторакалгія, хронічна рецедивуюча течія, стадія нестійкої ремісії, помірно виражений больовий синдром» - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

У зв`язку з встановленням позивачу втрати працездатності, ОСОБА_1 звернувся із заявою до військового комісаріату про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно Витягу з протколу засідання коміїі Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат п. 97 рішення від 22.03.2019 №37 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на п.7 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: заявнику встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини 26.12.2018, а дата звільнення з військової служби 21.08.2018, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписами п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. (ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства (ч. 3 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

На виконання вказаного законодавчого положення Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок №975).

В силу п. 7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Так, пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, яка діяла на момент встановлення інвалідності позивачу) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 975 визначено, що уразі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від:

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;

Отже, в разі встановлення втрату працездатності після сплину 3-х місяців від дня звільнення з служби, права на отримання вказаної одноразової допомоги не виникає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 30.10.2018 у справі № 760/16027/16-а; від 26.06.2018 у справі № 750/5074/17.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивача звільнено з контрактної військової служби у 21.08.2018, що підтверджується відомостями з військового квитка, в свою чергу встановлення 25% втрати працездатності з причин захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини позивачу встановлено 26.12.2018.

Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги не виникло в силу вищезазначених норм, оскільки датою встановлення позивачу непрацездатності є 26.12.2018, що перевищує 3-х місячний строк від дня звільнення з служби.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.07.2019.

Суддя Л.Я. Максименко