Справа № 320/927/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м. Київ № 320/927/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання Черниш А.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Бєлова В.В.,

від відповідача: Косюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу № Ф-276848-50/2044 від 24.08.2018.

В обґрунтування позовну позивач зазначила, що 30.01.2019 на її адресу надійшов лист Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, з якого вона дізналася про прийняття ГУ ДФС у Київській області 24.08.2018 вимоги про сплату боргу №Ф-276848-50У.

Також позивач зазначила, що 11.03.2019 на її адресу надійшов лист ГУ ДФС у Київській області до якого додана вимога № Ф-276848-50/2044 від 24.08.2019 зі сплати боргу єдиного внеску в сумі 3797,64 грн.

Позивач вважає вказану вимогу від 24.08.2019 протиправною, оскільки відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення не враховано, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 05.12.2005, при цьому страховий стаж перевищує 45 років, тому вона звільнена від сплати єдиного соціального внеску. Крім того, позивач звертала увагу суду, що документ про сплату боргу ГУ ДФС у Київській області датується 24 серпня 2018 року днем Незалежності України, який є загальнодержавним вихідним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 320/927/19 та призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 повернуто без розгляду заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Відповідач позовних вимог не визнав, надав суду відзив на позовну заяву (вх. №11368/19 від 03.05.2019) та просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відмовити повністю.

В обґрунтування доводів заперечень відповідач зазначив, що 14.01.2017 позивачем був поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, в якому самостійно визначено суми єдиного внеску у розмірі 3797,64 грн. Також відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію. При цьому, звіт зазначеними особами, згідно із п. 3 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, не подається. Проте, у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску, фізичні особи-підприємці, в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів та зборів звіт за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Таким чином, відповідач зазначив, що у зв`язку з наявністю у позивача боргу, ГУ ДФС у Київській області на підставі статті 25 Закону № 2464-VІ виставлено та направлено вимогу від 24.08.2018 № Ф-276848-50/2044.

Позивач заперечувала проти відзиву відповідача та подала до суду відповідь на відзив на адміністративний позов (вх. №12786/19 від 17.05.2019) в якому відзначила, що при звірці заборгованості зі сплати податків у Білоцерківській ОДПІ за перший квартал 2017 року працівник ОДПІ повідомила її, що існують нарахування по єдиному внеску нібито по причині неправильно зданого звіту. При цьому позивачу повідомили про те, що для скасування цієї заборгованості в комп`ютерній базі Білоцерківської ОДПІ потрібно написати заяву, яку 17.04.2017 вона подала до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Водночас, позивач повідомила про те, що їй було роз`яснено «.. нарахування у базі даних будуть скасовані протягом одного-двох років».

Також позивач зазначила, що 01.02.2019 вона повторно звернулася до Білоцерківської ОДПІ про скасування нарахувань та з проханням прийняти звіт з таблицею 3 додатку 6 порядку фіксування звітів. Проте отримала відмову з поясненнями, що контролюючий орган такі звіти не приймає та письмову відповідь №3455/ФОП/10-36-50-07 від 11.02.2019. При цьому відповідач вказав на можливе застосування штрафу у розмірі 20% від суми 3797,64 грн. та нарахування пені.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 суд на підставі статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголосив перерву в судовому засіданні до 29.05.2019.

У судовому засіданні, призначеному у справі на 29.05.2019 суд на місці ухвалив зобов`язати відповідача надати письмові пояснення чи була надана відповідь на звернення ОСОБА_1 від та зміст вказаної відповіді. Крім того, суд на підставі частини 2 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголосив перерву до 19.06.2019.

У судовому засіданні 19.06.2019 позивач підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрована 23.09.2002 як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а.с.17). Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування зі ставкою 20 % (ІІ група) (а.с. 36).

Згідно із посвідченням серії АГ №885343 отримує пенсію за віком починаючи з 27.11.2004 (а.с.13)

Крім того, як вбачається з довідки від 18.03.2019 № 1308/02 позивач перебуває на обліку у Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ Київської області та отримує пенсію за віком (а.с.35).

Як вбачається з посвідчення «ветерана праці» серії НОМЕР_3 від 02.10.2009 виданого Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 має пільги встановлені законодавством України для ветеранів праці (а.с.15)

14.01.2017 ФОП ОСОБА_1 подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, згідно з яким визначено суму зобов`язань по єдиному внеску в розмірі 34797,64 грн. (а.с.56-57).

11.02.2019 позивач звернулася до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою, у якій просила анулювати помилково поданий звіт форми № Д5 (річна) за 2016 рік, по ЄСВ, в зв`язку з тим, що вона являєсься пенсіонером по віку (а.с. 85).

На підставі поданого позивачем звіту «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2016 рік, Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.08.2018 №Ф-276848-50/2044 на суму 3797,64 грн. (а.с. 41).

Проте не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI.)

Відповідно до пункту другого статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-VI визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2 ст. 2 Закону №2464-VI).

Пунктом четвертим частини першої статті 4 Закону №2464-VI та п.п.3 п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI).

Пунктом 5 розділу IV Інструкції №449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов. По-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Даний висновок суду узгоджується з правовим висновком, закріпленим у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

При цьому суд звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині третій статті 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції №449.

Отже, з урахуванням наведених норм законодавства, суд зазначає, що підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах, є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Одночасно, подання особою «Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, судом було встановлено, що 14.01.2017 позивач зверталася із відповідною заявою до Білоцерківської ОДПІ щодо анулювання даних звіту «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2016 рік як помилково поданого.

Також, судом було встановлено, що 01.02.2019 ФОП ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДФС у Київській області, Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою, яка була зареєстрована 01.02.2019, що підтверджується відбитком штемпелю на ній, у якій вказала, що нею був помилково поданий Звіт «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2016 рік, який вона як пенсіонер не повинна подавати. Також позивач просила перевірити та скасувати нарахування єдиного внеску в сумі 3797,64 за 2016 рік та прийняти звіт за 2016 рік з таблицею 3 додатка 6.

Проте, судом було встановлено, що відповідачем не було здійснено перевірку викладених у заяві фактів стосовно помилко поданого звіту «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2016.

Водночас, згідно даних інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 числиться недоїмка в розмірі 3797,64 грн. (а.с. 55).

У свою чергу, суд зазначає, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням, що вказує на те, що у силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ОСОБА_1 звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, та не має обов`язку щодо його сплати.

У той же час, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до контролюючого органу із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.

Вказані обставини свідчать про те, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як на загальних підставах, так із підстав добровільної участі у загальнообов`язковій системі державного соціального страхування.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду, та приймаючи до уваги те, що у вказаному вище звіті позивач помилково вказала суми нарахованого єдиного внеску, оскільки має пільгу по сплаті відповідного внеску за 2016 рік, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3797,64 грн.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а тому не довів правомірності своїх рішень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, у зв`язку із чим позовні вимоги визнає такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1669,20 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 25.02.2019 (а.с. 3).

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 24.08.2018 № Ф-276848-50/2044.

3. Стягнути судовий збір у розмірі 1669 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять) грн. 20 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. народного Ополчення, 5-а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 24 червня 2019 р.