Справа № 759/16265/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

До Святошинського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил № 4990/20900/18 від 25.09.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги та надано належної правової оцінки тій обставині, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була прийнята у його відсутність та про розгляд справи він відповідачем не повідомлявся, у зв`язку з чим був позбавлий права захисту своїх прав у порядку встановленому ст. 498 Митного кодексу України та ст. 268 КУпАП.

Крім того, позивач наголошує, що його справу було розглянуто митним органом з порушенням визначених законодавством принципів повноти та об`єктивності.

На переконання апелянта судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що він мав певні перешкоди (вказані в адміністративному позові), внаслідок яких був позбавлений можливості вивезти автомобіль за межі території України у встановлений законодавством строк, а саме до 05 березня 2019 року. Апелянт також зазначає про те, що відповідачем було порушено визначений законодавством термін для притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому відповідно до приписів п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення має бути закрито.

Разом з цим, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відзиву відповідача на позовну заяву він не отримував, а тому був позбавлений права підготувати на надати до суду додаткові докази та пояснення на спростування доводів цього відзиву.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм чинного законодавства та має бути скасовано.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив та про причини його неявки суду не повідомив.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2018 року через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС, ОСОБА_1 ввіз на митну територію України автомобіль р/н НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 в митному режимі транзит.

На підставі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України контролюючим органом було встановлено відсутність інформації про вивезення вказаного автомобіля з митної території України станом на 17 серпня 2018 року або поміщення його в інший митний режим.

Листом № 6471/10/13-70-71/48 позивача було викликано контролюючим органом для надання пояснень щодо невивезення автомобіля та участі у складенні протоколу про порушення митних правил, проте до митного органу ОСОБА_1 не з`явився.

З огляду на зазначені обставини, 25 вересня 2018 року Львівською митницею ДФС України відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 4990/20900/18 про притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду позивачем доведено не було, а тому підстави для скасування рішення відповідача - відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з приписами ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Згідно з ч. 4 ст. 2 КУпАП питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Так, відповідно до приписів п. 25 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний режим це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Положеннчями ст. 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Таким чином,скориставшись правом, відповідно до ст. 71 МК України та обравши митний режим транзиту позивач зобов`язувався дотримуватись його умов, визначених ст.ст. 92, 93, 95 МК України.

За ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що обов`язковим елементом складу зазначеного правопорушення є перевищення строку транзитних перевезень транспортних засобів більш як на десять діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення.

Триваючі правопорушення - це правопорушення, які розпочавшись з якоїсь протиправної дії чи бездіяльності особи, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання покладених на неї обов`язків, при цьому початком такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує покладений на нього обов`язок, або виконує його не в повній мірі чи неналежним чином.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд про що вказується колегією суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 333/8140/15-а та від 15 січня 2019 року у справі 464/6108/16-а.

За наведених обставин та враховуючи, що позивачем було перевищенно встановлений законодавством десятиденний термін вивезення автомобіля, колегія суддів зазначає, що вказане порушення є триваючим, а тому доводи апелянта про порушення контролюючим органом строків притягнення його до адміністративної відповідальності та наявність підстав для закриття провадждення у справі про порушення митних правил, суд апеляційної інстанції не примає до уваги.

Щодо посилання апелянта на те, що він не мав можливості вивести вказаний автомобіль у встановлений нормами чинного законодавства строк через те, що автомобіль у період з 02.03.2018 по 02.04.2018 перебував у несправному технічному стані, а у період до 30 квітня 2018 року він - ОСОБА_1 перебував на лікарняному, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не було прийнято вказаних доводів позивача до уваги в якості поважних причин пропуску відповідного строку, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 МК України, до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 Митного кодексу України, а саме час вжиття заходів у разі аварії чи дії обставин непереборної сили під час перевезення товарів.

Вказана норма узгоджується також з положеннями ч.1 ст. 460 МК України відповідно до приписів якої вчинення порушень митних правил, передбачених ч. 3 ст. 469, ст. 470, ч. 3 ст. 478, ст. 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, законодавством передбачено виключний перелік обставин, що можуть виключати адміністративну відповідальність за порушення митних правил, передбачених, у тому числі, ст. 470 МК України, до яких відносяться аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб. При цьому, обов`язковою умовою звільнення особи від адміністративної відповідальності є підтвердження цих обставин відповідними документами.

Відповідно до п.2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), обставини непереборної сили визначено як надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події. Факт аварії чи дії обставин непереборної сили визначено як часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства, колегія суддів зазначає, що такі факти як: вихід із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт не можуть бути прирівняні до аварії або обставин непереборної сили.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, про що останнім вказано у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 339/198/16.

З огляду на зазначене та враховуючи, що вказані позивачем обставини не є непереборною силою, доказів того, що ремонт транспортного засобу був здійснений ним у зв`язку з обставинами аварії або дії обставин непереборної сили, останнім суду не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності обставин визначених у ст. 460 МК України, що виключають адміністративну відповідальність за порушення митних правил, передбачених ст. 470 МК України.

Судова колегія також зауважує, що одразу після того, як відпали обставини, що на переконання апелянта, позбавляли його можливості вивезти транспортний засіб за межі території України, позивачем відповідних дій вчинено не було, що вкотре підтверджує існування обставин для притягнення його до адміністративної відповідальності за недотримання вимог ст.95 МК України

Щодо посилання апелянта про те, що його не було повідомлено Львівською митницею ДФС про розгляд справи про порушення ним митних правил, що призвело до позбавлення його права на захист, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 498 Митного кодексу України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як стверджує відповідач та не було спростовано позивачем, ОСОБА_1 викликався Львівською митницею ДФС для надання пояснень щодо невивезення автомобіля та для участі у складенні протоколу про порушення митних правил листом № 6471/10/13-70-71/48 від 01 серпня 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що навіть у випадку, якщо позивач не був належним чином повідомлений контролюючим органом про розгляд справи щодо порушення ним митних правил, за встановлених судом обставин, такі доводи не є належною та достатньою підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, таке порушення не є грубими та за встановлених у ході судового розгляду обставин, не вливає на правомірність рішення прийнятого за наслідком вирішення відповідної справи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що митний орган при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством у той час як позивачем не доведено наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 11 липня 2019 року.