Справа № 1540/4643/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4643/18
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Леонової Н.О.;

позивача - ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування постанови про накладення штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби) в якому, з урахуванням уточнень (а.с.113-114), просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафних санкцій №78 від 12.06.2018 року в сумі 51 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що розмір штрафних санкцій накладених на нього відповідає ознакам повторності вчиненого протягом трьох років одного і того ж самого правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Водночас вказує, що раніше не притягувався до відповідальності за даний вид правопорушення, а тому застосовані до нього штрафні санкції є безпідставними та необґрунтованими.

Далі, позивач пояснює, що в його діях відсутній склад правопорушення, яке йому інкриміноване суб`єктом владних повноважень, адже він не є виробником та (або) імпортером товару.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірною постановою суб`єкт владних повноважень притягнув позивача до відповідальності за введення в обіг продукції та застосував штрафні санкції у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, такий розмір штрафу може бути застосований лише у випадку повторного, протягом трьох років, вчинення такого самого порушення, за яке вже було накладено штраф.

Суд вважав помилковими доводи відповідача з приводу того, що за кожний окремий товар до позивача мають бути застосовані санкції у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що разом становить від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки позивача притягнуто до відповідальності за введення в обіг однієї продукції, яка включає дві позиції (2 лічильника).

Суд зазначив, що у такому випадку, якщо йти за логікою відповідача, необхідно було приймати дві окремі постанови та визначати штрафні санкції, за кожним рішенням, у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указане, на думку суду, пов`язане з тим, що санкція п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» не визначає чіткого розміру штрафу, який має бути застосований у випадку введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам, у зв`язку з чим, суб`єкту владних повноважень надана відповідна дискреція визначати розмір штрафу.

Між іншим, суд першої інстанції вважав обґрунтованою позицію органу Держпродспоживслужби, що, у розумінні ч.7 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», ФОП ОСОБА_1 , станом на час прийняття оскаржуваної постанови, вважався особою, яка ввела в обіг продукцію, що не відповідала технічним регламентам, у зв`язку з чим, були наявні підстави для притягнення його до відповідальності.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ГУ Держпродспоживслужби подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги складаються з того, що у ФОП ОСОБА_1 була перевірена не одна продукція, а різна. Так, перевірявся один лічильник холодної води, а інший - гарячої води, кожний з яких, не відповідав встановленим вимогам.

Диспозиція п.2 ч.2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» має прив`язку саме до «введення в обіг продукції», а тому за кожне порушення було накладено штраф у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі складає 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ФОП ОСОБА_1 скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу зазначив про необґрунтованість її доводів та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи.

14.05.2018 року ГУ Держпродспоживслужби прийняло наказ № 1143 про проведення з 17.05.2018 року по 18.05.2018 року планової перевірки характеристик продукції, що розповсюджується ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Предметом перевірки були засоби вимірювальної техніки.

Під час проведення перевірки, від позивача вимагалось надати в термін до 18.05.2018 року копій документів, у тому числі, прибуткові накладні на постачання продукції, договори на постачання продукції/, декларації про відповідність продукції вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року №94 (далі - Технічний регламент).

18.05.2018 року, у зв`язку з неотриманням наведених документів, відповідач склав акт перевірки характеристик продукції №393, де зазначив про порушення п. п. 16, 21, 22, 28, 37, 57, 62, 66, 68 Технічного регламенту; п. п. 15, 21, 27, 36, 55, 60, 61, 66 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163 (а.с.52).

У той же день, ГУ Держпродспоживслужби прийняло рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за №№ 656 та 657 про обмеження надання продукції (лічильників) до усунення формальної невідповідності. Строк виконання цього рішення встановлено до 18.07.2018 року.

31.05.2018 року відповідач склав протокол № 73 про виявлене порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» (а.с.17).

12.06.2018 року ГУ Держпродспоживслужби прийняло постанову № 78 про накладення на позивача штрафних санкцій у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн. (а.с.12).

Відповідно до цього рішення , ФОП ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про держаний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»: - введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, а саме: на яку не нанесено знак відповідності технічним регламентам, знак додаткового метрологічного маркування та яка не супроводжується копіями декларацій про відповідність.

Згідно з розрахунком адміністративно-господарських санкцій, відповідач застосував максимальний розмір штрафу щодо кожного із двох товарів (двох лічильників холодної та гарячої води) (а.с. 65).

Рішеннями ГУ Держпродспоживслужби № 1317 та № 1318 від 06.11.2018 року скасовані рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів за №№ 656 та 657 від 18.05.2018 року у зв`язку з повним їх виконанням (а.с.117-118).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до абз.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Встановлені вимоги - це вимоги щодо нехарчової продукції (далі - продукція) та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами (абз.2 ч.1 статті 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (п. 4, 6, 11 ч.1 ст.11 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право: вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду.

Згідно з ч. ч. 5, 6, 7 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; 2) будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Суб`єкти господарювання зобов`язані зберігати документацію, визначену в частині п`ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: 1) виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг; 2) уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» виробник, уповноважений представник, імпортер або інша особа, яка відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, не несе відповідальності, встановленої статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що: вона не вводила відповідну продукцію в обіг.

Як встановлено судом першої інстанції, суб`єкт владних повноважень надав позивачу можливість скористатися своїм правом та надати документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила ФОП ОСОБА_1 спірну продукцію, але останній не вклався у визначений строк.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, станом на момент прийняття спірної постанови, позивач вважався особою, яка ввела в обіг продукцію, що не відповідала технічним регламентам, у зв`язку з чим, були наявні підстави для притягнення останнього до відповідальності.

Є правильною позиція суду першої інстанції, що орган Держпродспоживслужби, приймаючи рішення про накладення штрафних санкцій на позивача не дотримався принципів обґрунтованості, розсудливості, пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, пункт 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачає, що до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів,

- у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, законодавець встановив можливість для суб`єкта владних повноважень, при визначенні розміру штрафу, діяти на власний розсуд та застосовувати ту міру штрафу, яку він вважає необхідним за кожне правопорушення.

Проте, зміст спірної постанови свідчить, що за порушення пункту 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», за введення в обіг продукції (позиції №1, 2, що зазначені в акті перевірки характеристик продукції) одночасно застосований штраф у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 51 000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» такий розмір штрафу відповідає максимальному розміру, у випадку повторності, протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф.

Апелянт, пояснюючи свою правову позицію, вказує, що штраф накладений з урахування двох порушень, за введення в обіг різної продукції, а саме: лічильника холодної води та гарячої води і за кожне порушення було накладено штраф у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі складає 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком апелянта, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачено притягнення до відповідальності за введення в обіг продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» продукція - будь-яка речовина, препарат або інший товар, виготовлений у ході виробничого процесу.

У спірних правовідносинах, які склалися в даній справі, на думку колегії суддів, продукція включала в себе два товари (лічильники холодної та гарячої води), тобто перевірка була здійснена до одного виду продукції (лічильників).

До того ж, якщо слідувати логіці апелянта та вважати, що штраф накладався за різні види продукції, то позивача необхідно було притягнути до відповідальності окремо за кожну одиницю товару.

Тобто, позивач мав бути притягнутий до відповідальності спочатку за введення в обіг одного товару, з обов`язковим винесенням відповідної постанови та накладенням стягнення у розмірі - від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а після цього притягнутий до відповідальності за введення в обіг другого товару з винесенням постанови про накладення стягнення у розмірі - від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає, що, при прийнятті спірної постанови, суб`єкт владних повноважень порушив один із принципів правової визначеності - це передбачуваність (очікуваність) суб`єктом відносин правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам, і відображена в численній практиці Європейського суду з прав людини, що визначається в Україні джерелом права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

«Законні очікування» є не тільки елементом верховенства права та юридичної визначеності, але й об`єктом правового захисту (охорони).

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оскільки дана справа відноситься до справи незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що учасники справи можуть оскаржити рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування постанови про накладення штрафних санкцій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду лише у випадках, встановлених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 17.07.2019 року.