Справа № 120/669/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2019 р. Справа № 120/669/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: адвоката Усова Ю.В.

представників відповідача: Станіславської О.М., Карташова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ТОВ "Шляхбудматеріали" (21010, м. Вінниця, вул. О. Кобилянської, 4)

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ "Шляхбудматеріали" (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкові повідомлення - рішення за № від 15.11.2018 та за № від 11.02.2019. Однак, позивач не погоджується із вказаними рішеннями, в зв`язку із чим звернувся до суду із адміністративним позовом.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № від 15.11.2018, позивач вказує, що податковий орган вийшов за межі наданих їм законом повноважень, здійснюючи перевірку з податку на додану вартість за періоди червень - вересень 2015 року, порушуючи тим самим ст. 102 ПК України.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 11.02.2019, позивач вказує, що податковим органом допущено помилку в розрахунках (в частині визначення облікових показників за грудень 2015 року); хибному трактуванні прав працівників ДФС проводити перевірку і визначати грошові зобов`язання за період, що перевищує 1095 днів всупереч прямій нормі ст. 102 ПК України; ігноруванні виключень із загальної норми п. 188.1 ст. 188 ПК України, які унеможливлюють застосування розрахункової бази оподаткування виходячи із собівартості за умови державного регулювання цін, на товари та послуги, що є предметом відповідної поставки; механічному визначені в якості бази для розрахунків показників облікових регістрів, які не відображають дійсного показника собівартості виконаних робіт, а включають витрати, котрі методологічно відносяться до категорії "Інших операційних витрат".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду від 01.03.2019 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Щодо відображення в складі податкового кредиту позивача ПДВ в сумі 7244,0 грн з послуг за номенклатурою "Виїзд інженерів на об`єкт м. Полтава", отриманих від ТОВ "АСБУД - УКРАЇНА", то перевіркою встановлено що дані послуги не можуть вважатися такими, що пов`язані з господарською діяльністю підприємства, так як ТОВ протягом 2017 року не проводило виробничу діяльність за місцем розташування об`єктів у м. Полтава. По даній причині ТОВ "Шляхбудматеріали" зобов`язане було нарахувати компенсуючі зобов`язання з ПДВ відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України. Проте платник стверджує, що контрагент допустив недбалість та вказав в податковій накладній невірну номенклатуру. У такому випадку дана податкова накладна не дає право на податковий кредит, так як не відповідає вимогам статті 201.1 Податкового кодексу України.

Крім того, в акті перевірки не береться до уваги стаття 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: "...операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми", оскільки, даний Закон не регламентує право платника податку на податковий кредит - дане право виникає лише за умови дотримання відповідних норм Податкового кодексу України, а саме статтей 198 та 201 одночасно. Також Податковим кодексом України в разі виявлення помилок при складанні податкової накладної передбачена можливість виправлення невірних даних шляхом складання розрахунку коригування, але даним правом платник та його контрагент не скористалися.

Щодо встановленого перевіркою порушення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 31.12.2015 року) в частині визначення бази оподаткування ПДВ під час здійснення операцій з постачання будівельно - монтажних робіт замовникам за ціною нижчою собівартості даних будівельно - монтажних робіт, відповідач зазначає наступне. Перевіркою встановлено, що протягом 2015 року ТОВ "Шляхбудматеріали" виконувало роботи по будівництву та ремонту доріг, благоустрою територій та інші роботи. Всі витрати, понесені при виконанні вказаних робіт обліковувалися підприємством на бухгалтерському рахунку 2311 "Витрати на виконання будівельно-монтажних робіт", формуючи таким чином фактичну собівартість даних виконаних робіт. Дані витрати складалися з наступних статей: матеріальні витрати, робота власного транспорту та механізмів, транспортні послуги сторонніх організацій, витрати на оплату праці та відрахування, амортизація, загальногосподарські витрати та інші витрати.

При здійсненні реалізації будівельно - монтажних робіт, тобто визнанні доходу відповідно до актів виконаних робіт, собівартість виконаних будівельних робіт списувалася на бухгалтерський рахунок 9031 "Собівартість будівельно-монтажних робіт". Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 р. №291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 р. за №893/4186 : "Рахунок 23 "Виробництво" призначений для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг). Зокрема, цей рахунок використовується для обліку на окремих субрахунках витрат: промислових і сільськогосподарських підприємств на виробництво продукції; підрядних, геологічних та проектних організацій на виконання будівельно - монтажних, геологорозвідувальних та проектно - вишукувальних робіт; підприємств транспорту та зв`язку на надання послуг; науково - дослідних підприємств на виконання науково - дослідних і конструкторських робіт; підприємств громадського харчування на випуск власної продукції; дорожніх господарств на утримання й ремонт автомобільних шляхів; підприємств, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та ведуть окремий облік витрат за кожним видом діяльності, що підлягає ліцензуванню; інших підприємств та організацій; допоміжних (підсобних) виробництв. За дебетом рахунку 23 "Виробництво" відображаються прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати, а також розподілені загальновиробничі витрати і втрати від браку продукції (робіт, послуг) з технологічних причин, за кредитом - вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції (у дебет рахунків 26, 27), вартість виконаних робіт і послуг (у дебет рахунку 90), собівартість виготовлених у допоміжних (підсобних) виробництвах виробів, робіт, послуг (інструменту, енергії, ремонтно-транспортних послуг тощо)." "Рахунок 90 "Собівартість реалізації" призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг. За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати".

Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут", 94 "Інші витрати операційної діяльності". На субрахунку 903 "Собівартість реалізованих робіт і послуг" ведеться облік собівартості реалізованих за звітний період робіт і послуг. Перевіркою аналітичних даних бухгалтерського обліку, щодо відповідності визначення бази оподаткування ПДВ при здійсненні постачання власно вироблених робіт/послуг вимогам пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 31.12.2015 року). Враховуючи вищевикладене, фактична собівартість будівельно-монтажних робіт формується саме в дебеті субрахунку 2311 "Витрати на виконання будівельно - монтажних робіт" та списується по мірі відображення реалізації в дебет субрахунку 9031 "Собівартість будівельно -монтажних робіт". Це означає, що всі витрати, які підприємство відобразило в дебеті субрахунку 2311 "Витрати на виконання будівельно-монтажних робіт" прямо складають собівартість даних робіт.

Ухвалою суду від 28.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд у їх задоволенні відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі направлень Головного управління ДФС у Вінницькій області №2439, №2438, №2441, №2440 від 27.09.2018 та наказу №5008 від 14.08.2018, податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Шляхбудматеріали" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 по податку з доходів фізичних осіб та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт №5311/1401/13333602 від 25.10.2018, в якому вказані наступні виявлені порушення:

- 44.1 п. 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 ПК України, ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку П(С)БО 26 "Витрати", П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва" в результаті чого встановлено завищення показників рядка 04 декларації "Об`єкт оподаткування збиток" на суму 24000,00 грн по деклараціях за 2016 рік, за 2017 рік та за півріччя 2018 року.

- п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, п. 198.5, ст 198, п. 200.1, п. 200.2, ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету всього на суму 339827,00 грн, в тому числі по деклараціях: за березень 2015 року - 71184,00 грн; за серпень 2015 року - 69035,00 грн; за жовтень 2015 року - 177389,00 грн; за грудень 2015 року - 10875,00 грн; за грудень 2016 року - 4000,00 грн;

- п. 201.10 ПК України ТОВ "Шляхбудматеріали" не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за результатом здійснення вищевказаних операцій, що не є господарською діяльністю платника податку в сумі ПДВ 7344,00 грн.

На підставі виявлених порушень, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 15.11.2018 за платежем податок на додану вартість на суму 3672,00 грн; № 15.11.2018, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 24000,00 грн; № від 15.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 199608,00 грн, в тому числі штрафні санкції - 49902 грн.

28.11.2018 позивачем сформовано та направлено до ДФС України скаргу на податкові повідомлення - рішення за №89.

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України №4669/6/99-99-11-04-01-25 від 30.01.2019 подану скаргу задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 за платежем податок на прибуток на суму 24000,00 грн - скасовано повністю, податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 за платежем податок на додану вартість на суму 249510,00 грн, скасовано в частині встановлених порушень по взаємовідносинах з ТОВ "ПОТОК-К" і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 за платежем податок на додану вартість на суму 3672,00 грн - залишено без змін.

За наслідками розгляду скарги, Головним управлінням винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 195608,00 грн, в тому числі штрафні санкції в сумі - 48902 грн.

ТОВ "Шляхбудматеріали" вважає протиправними винесені податкові повідомлення-рішення, у зв`язку з чим звернулось до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2018 на суму 3672 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2019 на суму 195608грн, в тому числі штрафні санкції в сумі - 48902 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вказане кореспондується з положенням пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №755-VI, із змінами і доповненнями (далі - ПК України).

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі - ЦК України), Господарським кодексом України від 16.01.2003 року № 436-IV (далі - ГК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - ЗУ № 996-XIV), Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 року № 755-IV (далі - ЗУ № 755-IV), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення № 88), Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Перевірка платника податків з питань повноти нарахування і сплати податків та зборів під час здійснення контрольованих операцій проводиться з урахуванням особливостей, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з пунктом 81.3 статті 81 ПК України під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.3 статті 86 ПК України визначено, що Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (стаття 2 Закону).

Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, бухгалтерський облік є обов`язковими видом обліку, який ведеться підприємством.

Статтею 4 Закону передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Відповідно до статті 8 Закону відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно із матеріалами справи, перевіркою відображеного у рядку 1.Б Декларацій "Операції на митній території України", що оподатковуються за основною ставкою суми ПДВ за період з 01.01.2015 - 30.06.2018 у загальній сумі 15914376 грн. Встановлено, що на формування даного обсягу мав суттєвий вплив податок на додану вартість із операцій по будівництву та ремонту доріг, надання послуг транспорту та механізмів, продажу нерухомості та інше.

Всі витрати, понесені при виконанні вказаних робіт обліковувалися підприємством на бухгалтерському рахунку 2311 "Витрати на виконання будівельно - монтажних робіт", формуючи таким чином фактичну собівартість даних виконаних робіт. Дані витрати складались із матеріальних витрат, робота власного транспорту та механізмів, транспортні послуги сторонніх організацій, витрати на оплату праці та відрахування, амортизація, загальногосподарські витрати та інші витрати. Рахунок 23 "Виробництво" призначений для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг). Вказаний рахунок використовувався для обліку витрат.

Перевіркою відповідності визначення бази оподаткування ПДВ при здійснені постачання власно вироблених робіт/послуг встановлено за наступні періоди березень - грудень 2015 року.

Згідно висновків акта перевірки, податковим органом вказано в описовій частині акта порушення за весь період з березня по грудень 2015 року. Натомість, в податковому повідомленні-рішення відповідачем, враховуючи ст. 102 ПК України, включено лише періоди по яких встановлені порушення, а саме, жовтень - грудень 2015 та грудень 2017 року. Вказана обставина підтверджується розрахунком фінансових санкцій (штрафів) по податку на додану вартість п. 123.1 ст. 123 ПК України. Тобто, суд відхиляє позицію позивача, що податковим органом порушено строки давності перебачені ст. 102 ПК України, згідно якої контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше закінчення 1095 днів.

Разом з тим, згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення", реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику (ст. 7).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення", суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення").

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ "Про ціни і ціноутворення" державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: 1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Враховуючи викладене, суд погоджується із позицією відповідача, що позивачем порушено п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції, яка діяла до 31.12.2015), в частині визначення бази оподаткування ПДВ під час здійснення операцій з постачання будівельно - монтажних робіт замовникам за ціною нижчою собівартості даних будівельно - монтажних робіт.

Крім того, судом встановлено, що під час перевірки встановлено заниження податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України за операціями, що оподатковуються за основною ставкою на суму 7344,00 грн, по декларації за серпень 2017 року. Тобто, позивачем в серпні 2017 року не проведено нарахування податкового зобов`язання з ПДВ за операціями, що не є господарською діяльністю підприємства, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту. ТОВ "Шляхбудматеріали" було віднесено до складу податкового кредиту ПДВ з послуг "Виїзд інженерів на об`єкт м. Полтава" отриманих від ТОВ "АСБУД-УКРАЇНА" за податковими накладними №1 від 01.08.2017 та №16 від 10.08.2017.

Вказані послуги не можуть вважатися такими, що пов`язані з господарською діяльністю підприємства, оскільки, ТОВ "Шляхбудматеріали" протягом 2017 року не проводило виробничу діяльність за місцем розташування у м. Полтава. В даному випадку така податкова накладна не дає право на податковий кредит, так, як не відповідає вимогам ст. 201.1 ПК України. Тому, позивач зобов`язаний був нарахувати компенсуючі зобов`язання з ПДВ відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України. Натомість дані господарські операції за спірний період проведено позивачем за місцем виробничої діяльністі у м. Вінниця, що не відповідає відомостям податкової накладної, а відтак не є господарською діяльністю платника в сумі ПДВ 7344,00 грн.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 15.11.2018 та № від 11.02.2019 прийняті відповідачем на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому вони є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ "Шляхбудматеріали" - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ТОВ "Шляхбудматеріали" (21010, м. Вінниця, вул. О. Кобилянської, 4, код ЄДРПОУ - 13333602); Головне управління ДФС у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7,код ЄДРПОУ - 39402165)

Повний текст рішення суду складено: 15.07.2019

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна