Справа № 280/259/19
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 280/259/19

Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Р.О.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

17 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Шевчука Вячеслава Володимировича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Шевчука Вячеслава Володимировича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії відповідача та скасування постанови від 17 лютого 2019 року серії НК №510929 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а провадження у справі закрити.

03 червня 2019 року Коростишівський районний суд Житомирської області прийняв рішення про задоволення позовних вимог частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Із оскаржуваної постанови встановлено, що 17 лютого 2019 року о 12:00 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Touran, державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Київське Шосе в м. Житомирі зі швидкістю 85 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а також керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а», п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України.

За таких обставин, 17 лютого 2019 року відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №510929, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, ч. 2 ст. 126 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Непогоджуючись із вказаними діями та постановою позивач оскаржив їх до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обгрунтованості позовних вимог частково.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил .

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Так, у п. "а" п.2.1. ПДР України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із п.2.4 "а" ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП регламентовано, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ч. 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08 листопада 1968 року) (положення, які застосовуються з 29 березня 2011 року) «Договаривающиеся стороны будут признавать: i) любое национальное водительское удостоверение, соответствующее предписаниям приложения 6 к настоящей Конвенции; ii) любое международное водительское удостоверение, соответствующее предписаниям приложения 7 к настоящей Конвенции, при условии, что оно предъявляется вместе с соответствующим национальным водительским удостоверением.

Згідно з «Приложения 6» Конвенції про дорожній рух «удостоверение может изготавливаться из пластика или бумаги. Предпочтительно, чтобы размеры удостоверения из пластика составляли 54 х 86 мм. Цвет удостоверения - предпочтительно розовый, шрифт и места, отведенные для внесения записей, должны определяться национальным законодательством при условии соблюдения положений пунктов 6 и 7. На передней стороне удостоверения наносятся слова "Водительское удостоверение" на национальном языке (национальных языках) страны, в которой выдано удостоверение, а также название и/или отличительный знак страны, выдавшей удостоверение.

Все записи, вносимые в удостоверение, должны выполняться буквами латинского алфавита. В случае использования других букв эти записи должны также транслитерироваться буквами латинского алфавита».

Відповідно до «Приложения 7» Конвенції про дорожній рух «лицевая и внутренняя стороны первого листа обложки идентичны соответственно прилагаемым образцам страниц № 1 и 2; они печатаются на национальном языке или по крайней мере на одном из национальных языков государства, в котором выдано удостоверение. B конце внутренних страниц две соседние страницы соответствуют прилагаемому образцу № 3 и печатаются на французском языке. На предшествующих им внутренних страницах повторяется на нескольких языках, из которых обязательными являются английский, испанский и русский языки, первая из этих двух страниц.

Вносимые в удостоверение от руки или отпечатанные на машинке записи делаются буквами латинского алфавита или прописью.

Договаривающиеся стороны, выдающие или разрешающие выдавать международные водительские удостоверения, обложка которых печатается на ином языке, чем английский, испанский, русский и французский, должны направить Генеральному секретарю Организации Объединенных Наций перевод текста прилагаемого образца № 3 на этот язык».

Тобто, із аналізу наведених вище норм встановлено, що записи в міжнародному посвідченні водія повинно виконуватись латинськими буквами.

Так, у посвідченні водія прізвище та ім`я позивача виконані латинськими буквами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Із змісту позовної заяви, так і в суді першої інстанції позивач визнав свою вину за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Так, відповідачем при винесені оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та ч. 2 ст. 126 КУпАП України застосовано норми ст. 36 КУпАП України, тобто стягнення застосовано за більш суворе правопорушення.

Оскільки, за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України до адміністративної відповідальності позивач окремо не притягувався, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції мав право змінити захід стягнення в межах, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП України, а саме притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права в частині направлення справи на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України, призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 червня 2019 року, - скасувати в частині направлення справи на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою змінити захід стягнення, а саме притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.