Справа № 440/1296/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 р.Справа № 440/1296/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 (повний текст виготовлено 15.04.2019, головуючий суддя І інстанції Гіглава О.В., м.Полтава) по справі № 440/1296/19 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області щодо не зняття обтяження - податкової застави відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5419641 від 10.04.2014, вид обтяження - податкова застава, підстава виникнення обтяження - акт опису майна №10 від 04.04.2014, видавник - Кременчуцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області;

- зобов`язання Кременчуцьку ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області вчинити дії щодо зняття обтяження відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5419641 від 10.04.2014, вид обтяження - податкова застава, підстава виникнення обтяження - акт опису майна №10 від 04.04.2014, видавник - Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення щодо відмови у за відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір між ОСОБА_1 та Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області позбавлений ознак публічно-правового, а тому його не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із даною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вказано, що Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області в межах спірних правовідносин виконує свої функції у сфері публічно-правових відносин.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи..

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

За приписами ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із аналізу вказаних норм слідує, що публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 914/2006/17.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 (позивач) на підставі договору купівлі- продажу від 11.11.2002, укладеного із ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3 , придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, право власності на вказану квартиру було оскаржено в судовому порядку. Так, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 у справі №2-2257/08 право власності на вказану квартиру було визнано за ОСОБА_4 . Однак, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2017 зазначене рішення від 25.04.2008 скасовано та ухвалено по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно квартири АДРЕСА_2 у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» зазначено про наявність обтяження, номер запису 5419641 від 10.04.2014, вид обтяження - податкова застава, підстава виникнення обтяження - акт опису майна, серія та номер: 10, виданий 04.04.2014, видавник - Кременчуцька ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області У відомостях про суб`єктів обтяження також зазначено про боржника - ОСОБА_4 .

З огляду на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно квартири АДРЕСА_2 запису про обтяження такого майна податковою заставою, ОСОБА_1 не може зареєструвати своє право власності на зазначене майно.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідний запис про обтяження вищевказаного майна було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2014 році, тобто на час, коли рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 у справі №2-2257/08 стосовно майнових прав на відповідну нерухомість ще не було скасоване.

Порушуючи питання про визнання протиправною бездіяльності Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області щодо не зняття обтяження - податкової застави відносно вказаної квартири та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття такого, ОСОБА_1 у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що наявність такого запису унеможливлює реєстрацію його права власності на відповідне нерухоме майно.

Отже, виникнення спірних правовідносин між сторонами обумовлено саме неможливістю здійснення позивачем реєстрації своїх майнових прав.

За таких обставин предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії/бездіяльність суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки здійснення права власності позивача на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави колегії суддів вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його майнових прав.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах від 30.05.2018 у справі №640/7794/16-ц та від 21.11.2018 у справі №821/772/18.

За правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а доводи апеляційної висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 236, 241, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 по справі № 440/1296/19 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 по справі № 440/1296/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 липня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц