Справа № 460/3075/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 рокуЛьвів№857/4636/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дорофієнко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі №460/3075/18 (головуючий суддя Друзенко Н.В., рішення проголошене о 12:07 год. у м. Рівне повний текст складений 25.03.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.09.2017 його було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. 20.10.2017 його було виключено із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського районного військового комісаріату Рівненської області. Позивач зазначає, що за час проходження військової служби йому не було проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.01.2016 по 14.02.2017, та у ВЧ НОМЕР_1 за жовтень 2015 року та за період з 16.02.2017 по 20.10.2017. В червні 2018 року позивач звернувся до відповідачів із заявами, у яких просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказані періоди. Однак, позивачу було відмовлено у виплаті індексації через недостатнє фінансування. Вказує на те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України «Про індексацію грошових коштів населення» підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Посилання відповідачів на відсутність фінансових ресурсів є безпідставним, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Окремо вказував на те, що індекс інфляції нараховується наростаючим підсумком, і має значення від 1 до 100, а тому апріорі не може бути на рівні 0,0%. Також доводив, що жодного підвищення його посадового окладу у відповідному періоді не відбувалося, а тому підстав для зменшення індексації на розмір підвищення також не було.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за жовтень 2015 року і за період з 16 лютого 2017 року по 20 жовтня 2017 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 належні і невиплачені суми індексації грошового забезпечення за періоди проходження військової служби, а саме: за жовтень 2015 року та за період з 16 лютого 2017 року по 20 жовтня 2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 14 лютого 2017 року та зобов`язано Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити належні і невиплачені ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: за період з 1 січня 2016 року по 14 лютого 2017 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що відповідно до положень Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Відтак, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. При цьому, у межах наявного фінансового ресурсу можливості індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у період січень 2016 року лютий 2018 року у Міністерстві оборони України не було. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, якою в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у період з 05.08.1981 по 20.10.2017 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом Командувача Сухопутніх військ Збройних Силах України від 18.09.2017 №325 ОСОБА_1 був звільнений у запас за станом здоров`я (інвалід війни ІІІ групи), а наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.10.2017 №267 виключений зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Рівненського районного військового комісаріату Рівненської області.

Згідно з посвідченням від 28.11.2017 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років довічно.

13.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою, згідно з якою просив нарахувати та виплатити невиплачену йому індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у Радивилівському РВК з 01.01.2016 по 14.02.2017, а також надіслати на його адресу довідку про нарахування та виплату такої індексації грошового забезпечення.

Проте, листом від 15.06.2018 №12/266 відповідачем 2 повідомлено, що індексація грошового забезпечення у період з 01.01.2014 по 14.02.2017 ОСОБА_1 не проводилася, а Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі роки. Разом з тим, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.

14.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою, згідно з якою просив нарахувати та виплатити невиплачену йому індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за жовтень 2015 року та з 16.02.2017 по 20.10.2017, а також надіслати на його адресу довідку про нарахування та виплату такої індексації грошового забезпечення (а.с.21).

Проте, листом від 03.07.2018 №470 відповідачем 1 повідомлено, що індексація грошового забезпечення за жовтень 2015 року у ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 не проводилося, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.10.2015 №91 позивача було виключено зі списків особового складу частини та на направлено до Радивилівського РВК для подальшого проходження військової служби, тому подальше проведення індексації грошового забезпечення повинно здійснюватися за новим місцем служби. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. При цьому, у межах наявного фінансового ресурсу можливості індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у період січень 2016 року лютий 2018 року у Міністерстві оборони України не було.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з абз.8 п.4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Крім того, посилання відповідачів на відсутність коштів для виплати індексації, судом не приймається до уваги, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у період з 15.10.2015 по 14.02.2017 у Рівненському РВК, а по 12.10.2015 та з 16.02.2017 по 20.10.2017 у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, посилання апелянта на те, що індексація грошового забезпечення за жовтень 2015 року та в період з 16.02.2017 по 20.10.2017 у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 не проводилося, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2015 №91 позивача було виключено зі списків особового складу частини та на направлено до Радивилівського РВК для подальшого проходження військової служби, тому подальше проведення індексації грошового забезпечення повинно здійснюватися за новим місцем служби, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки документально підтверджено, що грошове забезпечення позивачу за вказані періоди в повній мірі виплачено саме військовою частиною НОМЕР_1 .

Також відповідачами не доведено про існування фактів підвищення розміру грошового забезпечення позивача у відповідних періодах та щодо його впливу на нарахування індексації.

Таким чином, вказані апелянтом обставини не позбавляють обов`язку останнього провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами протиправно не нараховувалась на не сплачувалась індексація грошового забезпечення позивача, зокрема, Рівненського ОВК - за період з 01.01.2016 по 14.02.2017, військовою частиною НОМЕР_1 - за жовтень 2015 року та за період з 16.02.2017 по 20.10.2017.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі №460/3075/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 15.07.2019р.