Справа № П/811/851/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №П/811/851/16

адміністративне провадження №К/9901/18072/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року ( суддя Дегтярова С.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року ( судді Божко Л.А., Круговий О.О., Лукманова О.М.) у справі № П/811/851/16 за позовом ОСОБА_1 до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, третя особа Голова комісії з проведення реорганізації - перший заступник начальника Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Ткаченко Олена В`ячеславівна про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Долинська ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, відповідач), третя особа: Голова комісії з проведення реорганізації перший заступник начальника Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області Ткаченко Олена В`ячеславівна про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що відповідач незаконно звільнив її із займаної посади, не врахувавши її пріоритетне право на залишення на роботі та не запропонувавши усі новоутворені вакантні посади.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, позивачка просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги позивачка наполягає на тому, що відповідачем при звільненні її із займаної посади допущено грубі порушення вимог Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України), не враховано її пріоритетне право на залишення на роботі, не запропоновано усі вакантні посади.

У (запереченні) відзиві на касаційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм процесуального права.

У (запереченні) відзиві на касаційну скаргу третя особа Голова комісії з проведення реорганізації - перший заступник начальника Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області Ткаченко Олена В`ячеславівна просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 11 травня 2017 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Стрелець Т.Г.(суддя-доповідач), Білоус О.В., Желтобрюх І.Л.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 27 травня 2019 року № 494/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т.Г. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суди попередніх інстанцій установили, що наказом Державної фіскальної служби України № 332 від 18 квітня 2016 року «Про затвердження у новій редакції положень про деякі територіальні органи ДФС у Кіровоградській області», з метою реалізації пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів ДФС», керуючись пунктом 7 Положення про Державну фіскальну службу України та наказом ДФС від 24 лютого 2016 року №165 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Кіровоградській області», затверджено у новій редакції , зокрема, Положення про Кіровоградську ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Наказом Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області № 474 від 26 квітня 2016 року «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградської області», враховуючи вимоги постанови КМ України № 892 від 04 листопада 2015 року «Деякі питання територіальних органів ДФС», наказу ДФС України від 18 квітня 2016 року № 332 «Про затвердження у новій редакції положень про деякі територіальні органи ДФС у Кіровоградської області», зокрема, введено в дію Перелік змін №1 до структури Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області та перелік змін №2 до штатного розпису на 2016 рік Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, та затверджено загальну штатну чисельність по Кіровоградській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області в кількості 180 одиниць. До складу Кіровоградської ОДПІ ввійшли Долинське, Кіровоградське та Новгородківське відділення, а, згідно Переліку змін №3 до штатного розпису на 2016 рік Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, Долинське відділення стало налічувати 8 штатних одиниць, замість 51, куди входили, в тому числі, сектор податків і зборів з фізичних осіб (відділ податків і зборів з фізичних осіб) у складі двох осіб: завідувача сектору та головного державного ревізора - інспектора.

Наказом Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області № 533 від 19 травня 2016 року «Про затвердження Положення» затверджено Положення про Долинське відділення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має вищу освіту, в 1995 році закінчила Дніпропетровський державний технічний університет залізничного транспорту за спеціальністю облік і аудит, на момент звільнення дисциплінарні стягнення відсутні.

З трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 10 серпня 1983 року, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 20 лютого1995 року по 01 вересня 1995 року працювала державним податковим інспектором відділу аудиту з фізичних осіб, з 01 вересня 1995 року по 01 грудня 1995 року - державним податковим інспектором, з 01 грудня 1995 року по 26 листопада 1996 року - старшим державним податковим ревізором - інспектором відділу податків з фізичних осіб; з 01 вересня 1997 року по 03 березня 1998 року - старшим державним податковим ревізором - інспектором відділу податків з фізичних осіб, з 03 березня 1998 року по 01 жовтня 1998 року - головним податковим ревізором - інспектором відділу по застосуванню СККА згідно конкурсу; з 01 січня 2001 року по 01 серпня 2002 року - головним державним ревізором інспектором відділу стягнення податкової заборгованості; з 01 серпня 2002 року по 31 серпня 2003 року заступником начальника відділу стягнення податкової заборгованості на конкурсній основі; з 31 серпня 2003 року по 25 квітня 2012 року - головним державним податковим ревізором - інспектором групи стягнення коштів, майна, відділу стягнення податкового боргу, начальником відділу погашення прострочених податкових зобов`язань, з 25 квітня 2012 року по 01 серпня 2012 року - в.о. завідувача сектору погашення податкового боргу; з 01 серпня 2012 року по 01 липня 2013 року - завідувачем сектору погашення податкового боргу; з 01 липня 2013 року - 24 січня 2014 року - головним державним ревізором - інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб; з 24 січня 2014 року по 05 травня 2015 року - завідувачем сектору погашення заборгованості; з 05 травня 2015 року по 01 березня 2016 року - головним державним ревізором - інспектором відділу доходів і зборів з фізичних осіб; з 01 березня 2016 року по 29 червня 2016 року головним державним ревізором - інспектором відділу податків і зборів з фізичних осіб Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

З матеріалів справи убачається, що 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 була ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення, в якому не поставила свій підпис, а зазначила, що попередження не відповідає вимогам статті 49-2 КЗпП України, оскільки: одночасно з попередженням не пропонується вакантна посада, не вказано інформацію про відсутність такої посади, не зазначено про переважне право ОСОБА_1 на зайняття посади з урахуванням досвіду роботи.

Зі змісту Акта №2 від 26 квітня 2016 року вбачається та підтверджується, що 26 квітня 2016 року в приміщенні Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області головного державного ревізора інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 було повідомлено про її наступне вивільнення із займаної посади 27 червня 2016 року в зв`язку з реорганізацією та скороченням штату працівників підприємства.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано переведення на вакантні посади: головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області м. Кіровоград (на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника відділу); головного державного ревізора - інспектора перевірок з окремих питань управління аудиту м. Кіровоград (на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника відділу); головного державного ревізора - інспектора відділу координації, звітності та аналізу управління аудиту м. Кіровоград (на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника відділу); головного державного ревізора - інспектора Новгородківського відділення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, смт. Новгородка, від яких вона відмовилася у зв`язку з тим, що це інша територія, а підприємство не забезпечує умовами для проживання.

29 червня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора - інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області Наказом Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області № 66-о від 23 червня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 » в зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Долинської ОДПІ Кіровоградської області Головного управління ДФС у Кіровоградській області, пункт 1 статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Підстава: наказ ДФС України від 24 лютого 2016 року № 165 «Про реорганізацію деяких територіальних органів ДФС у Кіровоградській області», наказ ДФС України від 18 березня 2016 року № 229 «про внесення змін до наказу ДФС від 25 грудня 2015 року № 996», наказ Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 25 лютого 2016 року №46 «Щодо процедури реорганізації Долинської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області відповідно вимог постанови КМУ від 04 листопада 2015 року № 892», Попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 26 квітня 2016 року, статей 44 та 49-2 КЗпП України.

Вважаючи даний наказ відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що роботодавцем дотримано трудового законодавства при звільненні позивачки. Зазначив, що при ухвалені спірного наказу враховано всі обставини, які мали значення для вирішення питання про переважне право позивачки на залишення на роботі при скороченні чисельності працівників.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами частини першої статті 42 КЗпП України при скорочені чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Звільнення може відбуватися не раніше закінчення двомісячного строку з моменту попередження. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за пунктом один статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за пунктом один статті 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України.

Варто зауважити, що звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

За встановлених обставин і правового регулювання спірних відносин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача, адже вирішення питання про наявність у працівника переважного права на залишення на роботі є однією з гарантій від незаконного звільнення.

У разі скорочення чисельності працівників обов`язком роботодавця є, окрім іншого, за два місяці повідомити про таке скороченні і запропонувати вакансії, на які можна було б перевести працівників (з їхньої згоди), посади яких підлягають скороченню. Водночас коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з цих працівників має переважне право на залишення на роботі.

Питання щодо працевлаштування та переважного права на залишення на роботі взаємопов`язані і якщо дійде до ухвалення рішення про звільнення працівника із займаної посади, то правова оцінка дотримання процедури цього звільнення стосуватиметься не тільки того, чи виконав роботодавець обов`язок щодо працевлаштування, але і щодо того, чи врахував він переважне право на залишення на роботі.

Під час такої перевірки повинні досліджуватися документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи відповідне рішення.

Суди констатували, що в органах податкової служби були проведені організаційні зміни в структурі, та як наслідок проведено скорочення штатів, згідно Переліку змін №3 до штатного розпису на 2016 рік Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області. Долинське відділення стало налічувати 8 штатних одиниць, замість 51, куди входили, в тому числі, сектор податків і зборів з фізичних осіб (відділ податків і зборів з фізичних осіб) у складі двох осіб: завідувача сектору та головного державного ревізора - інспектора.

У зв`язку з цим, 26 квітня 2016 року позивачку попереджено про наступне вивільнення, що підтверджується Актом №2 від 26 квітня 2016 року.

Тобто роботодавець письмово, не пізніше ніж за два місяці, попередив працівника про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією та скороченням чисельності та штату працівників.

При цьому позивачці, з урахуванням її освіти та кваліфікації, було запропоновано посади головного державного ревізора - інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника відділу) м. Кіровоград; головного державного ревізора - інспектора перевірок з окремих питань управління аудиту (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника відділу) м. Кіровоград; головного державного ревізора - інспектора відділу координації, звітності та аналізу управління аудиту (на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника відділу) м. Кіровоград; головного державного ревізора - інспектора Новгородківського відділення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області смт. Новгородка, від яких вона відмовилася, що підтверджується відповідним повідомленням від 05 травня 2016 року.

Суди попередніх інстанцій встановили, що при звільненні ОСОБА_1 відповідач дослідив та вивчив питання переважного права залишення на роботі серед працівників, посади яких підлягали скороченню; провів порівняльний аналіз продуктивності праці, кваліфікаційно-освітнього рівня й досвіду роботи позивача та інших працівників. Тому, з урахуванням наведеного, висновок, якого дійшли суди попередніх інстанцій, є правильним.

Переглянувши оскаржені рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

З урахуванням вимог статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №П/811/851/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду