Справа № 400/313/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 р. Категорія: 109020100м.ОдесаСправа № 400/313/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідач: Семенюка Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що вона реалізовує своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель державної власності у порядку, який регламентований ст. 118 Земельного кодексу України, виходячи саме із свого спеціального правового статусу, як дійсного члена ФГ імені Щорса, що регулюється спеціальним Законом України «Про фермерське господарство». Однак, за результатами розгляду її клопотання, відповідачем було направлено позивачу лист відмови, в якому повідомлялось, що з наданих документів не встановлено членство у фермерському господарстві.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у заявленому розмірі. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 4,41 га для ведення фермерського господарства на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду в частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 4,41 га для ведення фермерського господарства на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та прийняти нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути клопотання Позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що повноваження щодо надання (передачі) земельних ділянок у власність є виключною компетенцією Головного управління та в даному випадку суд фактично підмінює компетенцію Головного управління та втручається в діяльність органу виконавчої влади.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.1995 року здійснено державну реєстрацію фермерського господарства імені Щорса. Серед інших, засновником фермерського господарства є ОСОБА_1 . Також, керівником фермерського господарства є ОСОБА_3

Фермерське господарство імені Щорса використовує земельну ділянку площею 38,9 га на території с. Бурилов Бурилівської сільської ради, відповідно до Державного акту на право користування землею від 05.04.1994.

ОСОБА_3 реалізовуючи правовий статус голови ФГ ім.Щорса, власною заявою-згодою надав згоду на вилучення з користування ФГ ім.Щорса земельних ділянок та передачі їх у власність членам фермерського господарства, у тому числі і ОСОБА_1 у розмірі та вартості земельної частки (паю) визначеного для членів сільськогосподарського підприємства.

Згідно довідки Бурилівської сільської ради середній розмір земельної частки (паю) по Бурилівській сільській раді становить відповідно 4,41га умовних кадастрових гектарів.

12.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для фермерського господарства площею 4,41 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області із земель державної власності.

До заяви, позивач додала довіреність представника, копія розпорядження Кривоозерської РДА від 14.11.2017, копія згоди батьків ОСОБА_1 №69 від 20.11.2017р., завірену копію паспорту ОСОБА_1 завірена копія картки платника податків ОСОБА_1 викопіювання з кадастрової карти (плану), завірена копія заяви щодо розпаювання земель, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідка Відділу у Кривоозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.09.2018, завірена копія Державнрого акту на право користування землею, довідка Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

11.01.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області листом №Ч-9061/1-151/0/20-19-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для фермерського господарства площею 4,41 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області із земель державної власності, з тих підстав, що серед долучених документів, відсутні документи, що посвідчують членство у фермерському господарстві.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для фермерського господарства позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в передбачених ч.7 ст.118 ЗК України підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для фермерського господарства не було, а тому можливо поновити порушені права позивача шляхом зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

За приписами ст. 31 Земельного кодексу України, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 32 Земельного кодексу України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що Члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У цьому випадку підставою відмови стало те, що відповідач з документів наданих позивачкою не зміг встановити, що вона є членом фермерського господарства імені Щорса.

З матеріалів справи убачається, що позивачем, разом з іншими документами до заяви надався витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.10.2017 за №23160689, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є засновником фермерського господарства імені Щорса з розміром внеску до статутного фонду 200 гривень (а.с.14).

Разом з тим, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України не передбачає такої підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як ненадання документів, що підтверджують членство у фермерському господарстві.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення).

Пунктом 8 Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, п. 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 11.01.2019 року № №Ч-9061/1-151/0/20-19-СГ, в якому відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для фермерського господарства площею 4,41 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області із земель державної власності, з тих підстав, що серед долучених документів, відсутні документи, що посвідчують членство у фермерському господарстві, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного, належним та ефективним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 грудня 2018 року.

Аналогічна правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 10.01.2019р. по справі № 820/4555/17, від 19.02.2019 р. по справі № 815/905/17, від 14.08.2018 р. по справі № 815/1666/17.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, - задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 400/313/19 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 4,41 га для ведення фермерського господарства на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Прийняти у вказаній частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 4,41 га для ведення фермерського господарства на території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 400/313/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.