Справа № 226/1127/19
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 р. Справа№226/1127/19

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій відповідача при перерахунку пенсії, зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивачу з дня звернення з заявою на перерахунок з урахуванням стажу з 01.08.2016 по 23.10.2017 року, з 01.01.1987 по 24.07.1987 року, зобов`язати доплатити пенсію в сумі недоотриманих виплат.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 09.04.2019 року справу передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2019 року головуючим суддею призначено Троянову О.В.

Ухвалою від 27 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви, шляхом надання документів, що посвідчують особу, надання копії довідки про присвоєння РНОКПП.

На виконання зазначеної ухвали суду, позивач усунув недоліки в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами статті 263 КАС України в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 02 жовтня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням стажу за період з 01.01.1987 по 24.07.1987 року та надав на підтвердження вирок суду від 02.12.1986 року. 11 жовтня 2018 року відповідач надав рішення про відмову в перерахунку пенсії. Додатково зазначив, що рішенням Донецького апеляційного адміністративного суду позивачу встановлено пільговий стаж станом на 01.08.2016 року - 12 років 02 місяці 22 дні. Позивач продовжував працювати по день звільнення, а саме 23.10.2017 року. Крім того, відповідачем зменшено позивачу загальний та пільговий стаж, а саме станом на 31.07.2016 року загальний стаж складав 30 років 00 місяців 26 днів, пільговий стаж складав 12 років 02 місяця 22 дні, проте станом на 01.04.2019 року повний стаж складав 42 роки 03 місяці 18 днів, пільговий стаж склав 11 років. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач посилається на те, що позивач 02.10.2018 року звернувся із письмовою заявою про проведення перерахунку пенсії із додаванням страхового стажу відповідно до ст. 42 Закону України №1058. При перерахуванні пенсії зараховано страховий стаж по 31.10.2017 року. Страховий стаж склав 42 роки 3 місяці 18 днів, в тому числі на пільгових умовах 11 років 09 місяців 24 дні. При зверненні позивач не надав довідки про пільговий характер роботи на підземних умовах. Стосовно зарахування періоду роботи на ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвігулля» під час відбуття покарання у вигляді виправних робіт з 01.01.1987 по 24.07.1987 відповідач зазначив, що на підставі ч. 3 ст. 95 Виправно-трудового кодексу, який діяв до 01.01.2004 року, час відбування покарання у вигляді виправних робіт може бути включений судом до загального стажу засудженого. За таких обставин відповідачем було відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1

12.07.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява - відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач зазначив про рішення суду від 07.06.2017 року, відповідно до якого визначений пільговий стаж по Списку 1 станом на 01.08.2016 року- 12 років 02 місяці 22 дні, тобто це обставини встановлені судом і не потребують додаткового доказування, щодо ненадання довідки про пільговий стаж з 01.08.2016р. по 23.10.2017 року зазначив,що всі відомості наявні в електронній пенсійній справі та в трудовій книжці. Щодо стажу з 01.01.1987 по 24.07.1987 в трудовій книжці цей стаж визначено, як виправні роботи, відповідно це і зазначено у вироку від 02.12.1986, місце роботи було шахта А.Г . Стаханова за проіесією гірничий робітник очисного вибою. Зазначав про неврахування спеціалістами фонду законів та Конституції.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , є особою, що претендує на перерахунок пенсії. ( ар.с. 39-42)

Відповідач - Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 02 жовтня 2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, що зареєстровано за №4430 "Про призначення/перерахунок пенсії", відповідно до якої просив перерахувати йому пенсію за стажем /а.с. 6./

Як вбачається з наявних матеріалів справи, до зазначеної заяви позивачем для призначення пенсії відповідачу надані наступні документи: заява про перерахунок,трудова книжка НОМЕР_2 , копія вироку суду від 02.12.1986 року, відомості про застраховану особу з 01.01 1987 по 24.07.1987 за СП 1 шахтарі, стаж з 01.08.2016 по СП-18. /а.с. 6звор./

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача (серії НОМЕР_2 ) встановлено, що ОСОБА_1 у період з 10.10.2012 року по 23.10.2017 року працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем під землею та направлений на дільницю №3. (ар.с. 15-16)

З 23.10.2017 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку з переходом на пенсію відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Період з 01.01.1987 по 24.07.1987 року відповідно запису трудової книжки час роботи не зараховується до загального та непереривного стажу

Відповідно до вироку від 02.12.1986 р. Красноармейський міський народний суд Донецької області визнав винуватим ОСОБА_1 в скоєному правопорушенні та приговорив к виправним роботам за місцем роботи строком на два роки з утриманням в дохід держави 20% заробітної плати. (ар.с.7)

Відповідно до Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за підписом директора та головного бухгалтера ш. «Стаханова» за вихідним від 20.08.2014 року ОСОБА_1 працював повний робочий день на ш. Стаханова за період з 06.05.1986 по 01.11.1992 виконував горні роботи за посадою горнорабочий очисного забою підземного дільниці №4, що передбачена Списком 1.За період 01.01.1987 по 24.07.1987 - виправні роботи. (а.с. 13, 21)/.

Відповідно до Рішенням Покровського об`єднаного управління ПФУ №4430 від 11.10.2018 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії на підставі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в зв`язку з несплатою страхових внесків/а.с. 8./

Враховуючи зазначене судом вище, спірним у даній справі є правомірність рішення відповідача № 4430 від 11.10.2018 року про відмову у перерахунку пенсії позивачеві.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності/та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року визначено, що право на пенсію за вислугу років мають: згідно з п. "а" абзацу першого статті 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Орган Пенсійного фонду України не зарахував спірний період до пільгового стажу виходячи з того, що позивач не надав довідок, що уточнюють пільговий характер роботи на посаді.

Між тим, з самої назви та безпосередньо з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Одночасно суд зазначає, що в трудовій книжці позивача чітко зазначені відомості щодо характеру роботи позивача за спірний період з 01.08.2016 року по 23.10.2017 року на відокремленому підрозділі «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземним з повним робочим днем під землею року, 23.10.2017 року звільнений за власним бажанням на підставі п.1 ст. 38 КЗПП України.

Суд звертає увагу відповідача на те, що наведений запис трудової книжки про роботу позивача за спірний період свідчить про зайнятість останнього за відповідною посадою повний робочий день під землею. Запис про спірний період роботи засвідчений відповідною печаткою підприємства і дефектів її вчинення не має.

Таким чином, позивач весь час після призначення пенсії працював на тому ж підприємстві, що й до призначення пенсії, а саме на ВП «Шахта Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» на посаді машиніста гірничих виїмочних машин підземним з повним робочим днем під землею.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо несплати роботодавцем позивача страхових внесків в порушення ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Тобто, як встановлено судом та підтверджено відповідними доказами факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед записами у трудовій книжці позивача.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв`язку з наданням зазначених довідок підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує відповідачу та критично ставиться до позиції відповідача з приводу того, що в позивача станом на 31.10.2017 року пільговий стаж складає 11 років 09 місяців 24 дні, оскільки рішенням суду, а саме відповідно до Постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року ОСОБА_1 встановлено пільговий стаж станом на 31.07.2016 рік 12 років 02 місяці 22 дні.

Наведені аргументи відповідача свідчать про невиконання постанови апеляційної судової інстанції відповідачем.

Оскільки позивач працював до 23.10.2017 року, то до його пільгового стажу відповідачем не зараховано період роботи за Списком 1 з 01.08.2016 по 23.10.2017 року.

Щодо включення періоду роботи позивача під час відбування покарання у вигляді виправних робіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 103 Виправно-трудового кодексу України (чинного на час відбування позивачем покарання) час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями ч. 4 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем покарання, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

В той же час, згідно з ч. 3 ст. 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності вказаним Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить даному Кодексу.

Згідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Таким чином, законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, відповідно до вироку . Красноармейського міського народного суду Донецької області від 02.12. 1986 року, ОСОБА_1 засуджений до покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку щомісячно, в прибуток держави.

Із наведеного слідує, що відбування позивачем покарання у період з 01.01.1987 по 24.07.1987 році у вигляді виправних робіт за основним місцем роботи, жодним чином не може свідчити про припинення ним своєї трудової діяльності, а також про те, що сплата страхових внесків до пенсійного фонду була зупинена.

Таким чином, оскільки законодавчими актами, що діяли на час відбування позивачем покарання, а також актами, що діють на теперішній час передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, а також беручи до уваги те, що відбування позивачем покарання у вигляді виправних робіт за основним місцем роботи не може свідчити про несплату ним страхових внесків, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано період з 01.01.1987р. по 24.07.1987 р. до страхового стажу позивача.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30.01.2018 року по справі № 211/1432/17, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на силу ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частковоу разі задоволення позову суд може прийняти рішення проінший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи всі зазначені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправними.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) період роботи з 01.08.2016 по 23.10.2017 року та період роботи з 01.01.1987 по 24.07.1987 до пільгового і страхового стажу , провести відповідні виплати за його зверненням від 02.10.2018 року.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) 15 липня 2019 року. Повний текст судового рішення складено та підписано 15 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова