Справа № 360/2121/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2121/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2019 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Білокуракинське ОУПФУ Луганської області), в якому позивач просить: визнати протиправними з 21.12.2016 дії відповідача щодо обмеження виплати призначеної позивачу пенсії максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (тимчасово, по 31.12.2017 - розміром 10740,00 грн); зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії, призначеної позивачу, без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність (тимчасово, по 31.12.2017 - розміром 10740,00 грн), з 21.12.2016 з урахуванням фактично виплачених позивачу грошових коштів.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач з 26.06.2013 перебуває на обліку в відповідача як одержувач пенсії по інвалідності від поранення, контузії, захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

З 15.06.2015 позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії по інвалідності II групи. В результаті повторного огляду від 10.07.2018 медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено II групу інвалідності довічно.

У березні 2019 року позивачем було отримано лист відповідача від 18.03.2019 № 34/с-7/с, яким було повідомлено, що станом на 01.03.2019 після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача склав 26892,96 грн, однак такий розмір пенсії обмежено розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, внаслідок чого розмір пенсії для виплати станом на 01.03.2019 склав 14970,00 грн.

17.04.2019 позивач подав до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області заяву про надання інформації із проханням надати відомості про суми призначеної, нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.01.2017 по 17.04.2019, а 22.04.2019 - заяву про здійснення пенсійних виплат у повному обсязі без обмеження їх максимальним розміром.

У відповідь на зазначені звернення відповідач листом від 23.04.2019 № 62/С-7/с,65/С-7/с повідомив позивача про те, що відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає таке твердження відповідача протиправним, оскільки пунктом 1 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 у справі № 1-38/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину сьому статті 43 цього Закону.

Пунктом 2 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України визначено, шо положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20.12.2016.

Ухвалою суду від 27.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

12.06.2019 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 22-23), в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 26.06.2013 як одержувач пенсії по інвалідності 2 групи від поранення, контузії, захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країна, де велись бойові дії. Пенсію обчислено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при загальному стажі 35 років, 5 місяців та 6 днів та з урахуванням заробітної плати з 01.07.2000 по 31.12.2016.

З моменту призначення пенсії і по теперішній час розмір пенсії ОСОБА_1 обмежено 10 прожитковими мінімумами доходів громадян.

Після останнього підвищення пенсії, яке відбулося у березні 2019 року, розмір пенсії ОСОБА_1 склав 26892,96 грн. Проте управління виплату пенсії ОСОБА_1 проводить у розмірі, який обмежений 10 прожитковими мінімумами доходів громадян, що відповідає положенням частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 12.06.2019 визначено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.07.2019 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (арк. спр. 83-89), в обґрунтування якої останній зазначив, що законних підстав для обмеження пенсії позивача 10 прожитковими мінімумами доходів громадян не було, а дії відповідача не відповідають вимогам закону, Конституції України та нормам міжнародного права.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просив розглядати справу без його участі (арк. спр. 92).

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Білокуракинському ОУПФУ Луганської області з 26.06.2013 як одержувач пенсії по інвалідності 2 групи від поранення, контузії, захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країна, де велись бойові дії. Пенсію обчислено за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при загальному стажі 35 років, 5 місяців та 6 днів та з урахуванням заробітної плати з 01.07.2000 по 31.12.2016, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача (арк. спр. 27-77).

Як зазначено відповідачем у відзиві, з моменту призначення пенсії і по теперішній час розмір пенсії ОСОБА_1 обмежено 10 прожитковими мінімумами доходів громадян.

Листом від 18.03.2019 № 34/с-7/с Білокуракинське ОУПФУ Луганської області повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 01.03.2019 після проведеного перерахунку розмір пенсії останнього склав 26892,96 грн, однак відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» такий розмір пенсії обмежено розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, внаслідок чого розмір пенсії для виплати станом на 01.03.2019 склав 14970,00 грн (арк. спр. 10).

17.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою про надання інформації щодо сум призначеної, нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.01.2017 по 17.04.2019 (арк. спр. 11-12).

Також 22.04.2019 позивач звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою про здійснення пенсійних виплат у повному обсязі без обмеження їх максимальним розміром (арк. спр. 13).

Листом від 23.04.2019 № 62/С-7/с,65/С-7/с Білокуракинське ОУПФУ Луганської області повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 31.12.2017 обмежено 10740,00 грн, а з 01.01.2018 - розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Підстав для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром в управлінні відсутні (арк. спр. 14).

Згідно з довідкою Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 23.04.2019 № 30/843 щомісячний розмір пенсії ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 становив 10740,00 грн, з 01.01.2018 по 30.06.2018 становив 13730,00 грн, з 01.07.2018 по 30.11.2018 становив 14350,00 грн, з 01.12.2018 по 30.04.2019 становив 14970,00 грн (арк. спр. 15).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно з п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774 до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 15 квітня 2019 року у справі № 127/4270/17 та від 15 квітня 2019 року у справі № 522/16973/17.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, в редакції Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII, чинній на час здійснення позивачу перерахунку пенсії, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати 10740 грн.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Закону обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

Отже, враховуючи, що ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/201, то внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Крім того, передбачені ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

В той же час, п. 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, при цьому судом встановлено, що пенсія позивачу призначена ще у 2013 році (арк. спр. 28).

З огляду на вищевикладене посилання відповідача на правомірність такого обмеження позивача в розмірі виплати його пенсії суд вважає хибним.

Як зазначено відповідачем у відзиві, з моменту призначення пенсії і по теперішній час розмір пенсії ОСОБА_1 обмежено 10 прожитковими мінімумами доходів громадян.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами пенсійної справи, зокрема, розпорядженнями на перерахунок пенсії від 01.05.2016, від 01.05.2017, від 01.10.2017, від 20.07.2018, рішенням про перерахунок пенсії від 20.11.2018, довідкою Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 23.04.2019 № 30/843 про щомісячний розмір пенсії ОСОБА_1 (арк. спр. 15, 59-61, 74-77).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 24 липня 2014 року № 38677/06 «Будченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв`язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Крім того, у рішенні від 08 листопада 2006 року № 63134/00 «Кечко проти України» Європейський суд не прийняв до уваги позицію України про колізію двох нормативно-правових актів - закону України, відповідно до якого встановлена допомога з бюджету і який є діючим, та Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у виплаті позивачу пенсії у повному її розмірі є протиправною, рівно як і обмеження виплати позивачу пенсії розміром 10 прожитковими мінімумами доходів громадян.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправних дій відповідача щодо виплати позивачу пенсії з обмеженням її максимального розміру на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, з 21 грудня 2016 року, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправними дій Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо обмеження виплати ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з 21 грудня 2016 року, та зобов`язання Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити з 21 грудня 2016 року нарахування та виплату пенсії, призначеної ОСОБА_1 , без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених ОСОБА_1 грошових коштів.

Щодо строку звернення позивача до суду з позовом суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену, зокрема, в постанові від 19.03.2019 по справі № 806/1952/18, де суд зазначив, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від їх сплати в установленому законом порядку.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (Луганська область, смт Білокуракине, вул. Історична, буд. 81, код за ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо обмеження виплати ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з 21 грудня 2016 року.

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити з 21 грудня 2016 року нарахування та виплату пенсії, призначеної ОСОБА_1 , без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням фактично виплачених ОСОБА_1 грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун