Справа № 200/6576/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року справа № 200/6576/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 200/6576/19-а (головуючий І інстанції Голубова Л.Б., м.Слов`янськ) за позовом ОСОБА_2 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відомостей з реєстру,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області в якому просив:

- зняти арешт з нерухомого майна, який накладений на підставі постанови б/н від 05.03.2008 року, постанови б/н від 10.07.2008 року, постанови ВП № 12220342 від 07.04.2009 року ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 6762942 від 12.03.2008 року про арешт нерухомого майна, № 7601801 від 21.07.2008 року про арешт нерухомого майна, № 8647409 від 15.04.2009 про арешт нерухомого майна. (арк.справи 4-10)

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року визнано неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_2 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відомостей з реєстру - повернуто позивачеві разом з усіма доданими до неї документами. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. (арк.справи 56-58)

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. (арк.справи 62-69)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

До суду апеляційної інстанції надійшло письмове клопотання представника позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Однак, колегія суддів вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, від нього не надходило ніяких заяв про особисту участь при апеляційному розгляді справи. Колегія суддів зазначає, що явка сторін та їх представників в судове засідання не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою та вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи, тому колегія суддів вважає необхідним, з урахуванням обмежених строків розгляду апеляційної скарги по даній справі, розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне:

Предметом оскарження є питання зняття арешту з нерухомого майна, який накладений на підставі постанови б/н від 05.03.2008 року, постанови б/н від 10.07.2008 року, постанови ВП № 12220342 від 07.04.2009 року ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені ст. 287 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України зазначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Колегією суддів встановлено, що позивачу - ОСОБА_2 стало відомо про арешт нерухомого майна з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 06.12.2017 року 12:02:50, що не заперечувалось позивачем та його представником.

Протягом року позивач не вчиняв будь-яких дій направлених на з`ясування підстав накладення арешту на його майно, хоча в інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначено ким зареєстровано обтяження та які підстави обтяження. Майже через рік, після отримання інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Титаренко Т.А., а з позовною заявою звернулися лише 16 травня 2019 року (дата оформлення поштового відправлення), тобто з пропуском десятиденного строку.

Представником позивача надано заяву про поновлення строку звернення до суду, але колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки представник позивача неодноразово звертався до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку та ГТУЮ у Донецькій області з запитами від 04.12.2018 року, 21.01.2019 року, 28.02.2019 року та був обізнаний про арешт, який накладений на майно ОСОБА_2 , з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована 06.12.2017 року 12:02:50, про що також неодноразово зазначав в своїх адвокатських запитах до ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку та ГТУЮ у Донецькій області. Також, представник позивача - адвокат Титаренко Тарас Анатолійович є фахівцем, який має професійні правові знання у юридичній галузі, тому в повній мірі усвідомлював наслідки заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які накладені на майно ОСОБА_2 та про, що зазначено в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Колегія суддів наголошує, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно, чинне законодавство України обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Вирішуючи питання щодо визнання поважними чи не поважними причини пропуску звернення до суду, суд виходить із принципів адміністративного судочинства та практики Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов`язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держава в розрізі її елементів - суб`єктів владних повноважень користується (користуються) певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, в тому числі його фінансової складової.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У рішенні від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 року по справі 21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позиція суду також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-2469цс16 та постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незастосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.287 КАС України, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, з огляду на те, що представник позивача в заяві про поновлення строку звернення до суду посилався саме на положення ст..287 КАС України та позиціонував позивача як сторону виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 200/6576/19-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі № 200/6576/19-а за позовом ОСОБА_2 до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відомостей з реєстру - залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлений 17 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць