Справа № 280/2950/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 липня 2019 року Справа № 280/2950/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69089, м.Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 6; )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач), підписаний його представником - адвокатом Жовніренко І.В. (далі - представник), до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, Запорізьке приміське ОУПФУ в Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача про призупинення позивачу виплати пенсії з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу призначеної пенсії за віком з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2018 року по 30.09.2018 року у сумі 6263,24 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи та на даний час перебуває на обліку в Запорізькому приміському ОУПФУ в Запорізькій області. Вказує, що відповідачем з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2018 року по 30.09.2018 року на картковий рахунок позивача не були перераховані суми щомісячної пенсії. При зверненні до Пенсійного фонду представнику позивача було надано роз`яснення про те, що відповідно до п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 підлягає виплаті на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судовому засіданні 17 липня 2019 року.

03 липня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх. № 27524), якому послався на те, що відповідно до наданих в електронному вигляді списків Держприкордонслужби про перетин кордону внутрішньо переміщеними особами, позивач виїхав 04 лютого 2018 року через ПП «Курахове» та станом на 18 серпня 2018 року інформація про повернення його до України відсутня, а тому виплату пенсії було припинено з 01 травня 2018 року. Вказує, що відповідно до підпункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365» визначено, що соціальна виплата призначається з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, який здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремного порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, а враховуючи те, що такий порядок ще не існує, така «поточна» доплата буде здійснена після його визначення. Вважає, що об`єднане управління діяло виключно у межах своїх повноважень та в межах чинного пенсійного законодавства, жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується наданим до матеріалів справи пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видано Пенсійним фондом України 17 березня 2011 року.

Відповідно до довідки від 23 березня 2017 року № був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа. Адресою фактичного місця проживання/перебування є: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 з 01 травня 2017 року перебуває на обліку в Запорізькому приміському ОУПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком.

Щомісячний розмір призначеної пенсії складає 1610,18 грн. на місяць.

Позивачу було припинено виплату пенсії за періоди з 01 травня 2018 року по 30 червня 2019 року та з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

На адвокатський запит представника позивача відповідачем надано лист-відповідь від 08 травня 2019 року № 2624/04, в якому повідомлено про те, що у зв`язку з надходженням листа-рекомендації від Мінфіну позивачу з 01 травня 2018 року припинена виплата пенсії, а виплата коштів, які не виплачені за минулий період буде здійснена на умовах окремного порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суд за захистом свої прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з настпного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 4 цього Закону передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 цього ж Закону встановлено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, серед іншого, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням та порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

За змістом частини 1статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до статті 47 згаданого Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1 та 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачені підстави для припинення виплати пенсії, а саме: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом (частина 1).

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті35та статтею46цьогоЗакону(частина 2).

З аналізу наведених норм слідує, що пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначаються, припиняються і поновлюються відповідним територіальним органом Пенсійного фонду України і саме цей орган Пенсійного фонду відповідає за призначення, припинення та поновлення їх виплати.

Припинення виплати пенсії повинно оформлюватися відповідним рішенням територіального органу Пенсійного фонду, проте у даному випадку таке рішення не приймалось, що свідчить про недотримання відповідачем встановленого частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» порядку вирішення цього питання. Також рішення територіального органу Пенсійного фонду повинно містити підставу для припинення виплати пенсії, а оскільки вказане рішення відповідачем не прийнято, то встановити обставину, яка стала підставою для припинення виплати пенсії позивачу неможливо.

Із відзиву на позовну заяву вбачається, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу є те, що він виїхав через ПП «Курахове» за державний кордон України. Крім того, посилається на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365.

Водночас, як свідчить аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», припинення виплати пенсії можливе лише з підстав, визначених у частині 1 статті 49 цього Закону.

Наведений у вказаній нормі перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх судових рішеннях, зокрема у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 235/4162/17, від 14 березня 2018 року у справі № 243/6815/17 та від 24 квітня 2018 року у справі № 225/3766/17.

Стосовно посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365 суд зазначає наступне.

Перелік підстав для припинення виплати пенсії, що визначений частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, у тому числі і постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365, є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, суд дійшов висновку, що виїзд за державний кордон України, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (витяг з п. 25 цього рішення).

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (витяг з п.25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача про призупинення позивачу виплати пенсії з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року та відповідача здійснити виплату позивачу призначеної пенсії за віком з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2018 року по 30.09.2018 року у сумі 6263,24 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивача було звільнено від сплати судового збору, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.2,5,72,77,139,241,243-246,255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69089, м.Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 6; ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призупинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року.

Зобов`язати Запорізьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2018 року по 30.09.2018 року у сумі 6263,24 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 липня 2019 року.

Суддя М.С. Лазаренко