Справа № 640/2495/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 640/2495/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві
про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві в якому просив визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди на його користь:

1. вартість автомобіля з ручним керуванням для без обох ніг в розмірі 233590,0 грн.;

2. вартість додаткового обладнання для річного керування автомобілем для без обох ніг в сумі 42457,33 грн.;

3. моральну шкоду за ненадання, неоплату автомобіля з ручним керуванням для без обох ніг в розмірі 233590,0 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2019р. відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди на його користь вартість автомобіля з ручним керуванням для без обох ніг в розмірі 233590,0 грн.; вартість додаткового обладнання для річного керування автомобілем для без обох ніг в сумі 42 457,33 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року про відмову у відкриті провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві та стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди на його користь моральну шкоду за ненадання, неоплату автомобіля з ручним керуванням для без обох ніг в розмірі 233 590,0 грн. - без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в частині позовних вимог про визнання протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві та стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди на його користь моральну шкоду за ненадання, неоплату автомобіля з ручним керуванням для без обох ніг в розмірі 233 590,0 грн.

19.04.2019р. до суду надійшла заява від позивача про зміну предмета та підстав позову в якій фактично уточнив лише прохальну частину адміністративного позову (предмет) та просив: визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві протиправними та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом на виробництві на його користь:

1. вартість автомобіля, вітчизняного виробника, в розмірі 477 930,00 грн.;

2. доукомплектування автомобіля, як для інваліда 1-ї групи в розмірі 6714,01 грн.;

3. моральну шкоду за ненадання, по його заяві, поданій позивачем в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, як інваліда першої групи з порушенням рухового апарату, в розмірі 477930,00 грн. - це вартість автомобіля.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки фактично позовні вимоги є тотожними тим, що вже розглядались судами, з огляду на що просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01 березня 1984 року ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах із «Будівельним управлінням № 54» «Тресту «Київміськбуд-8», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-6», під час виконання трудових обов`язків на будівництві водогрязелікарні внаслідок нещасного випадку на виробництві (падіння з висоти) отримав трудове каліцтво, в зв`язку з яким відбулася 100% втрата працездатності.

ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково та визнано його придатним до керування автотранспортним засобом з ручним управлінням категорії «В» та «В1».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року було стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-6», правонаступником якого є ПАТ «Трест «Київміськбуд-6», на користь ОСОБА_1 вартість: кімнатної коляски-крісла М-201 - 200, 00 грн, дорожньої коляски-крісла М-215 - 7 200, 00 грн, санаторно- курортних путівок за 1999- 2000 роки - 4 260, 00 грн, автомобіля «Таврія» з ручним керуванням - 14 990 грн; щомісячних виплат: за постільну білизну - 42, 31 грн, витрат на звичайний догляд - 26, 60 грн, на сторонній догляд - 118 грн, побутової допомоги - 8, 90 грн, доповнення до додаткового харчування - 22, 80 грн, витрат на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля - 89, 29 грн.

13 грудня 2004 року ОСОБА_1 подав до Голосіївського відділу Фонду заяву про відмову від отримання будь-яких виплат від Фонду, на підставі якої Управлінням з 01 грудня 2004 року припинено виплати на соціальну та медичну допомогу, а також виплату щомісячної грошової суми в зв`язку з повною втратою працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (постанови Управління від 10 грудня 2004 року № 09/592-3м та від 20 грудня 2004 року № 09/592).

У подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до ПАТ «Трест «Київміськбуд-6» про виплату йому відшкодувань та компенсацій. Вказані заяви було скеровано до Управління, яке за результатом їх розгляду неодноразово повідомляло ОСОБА_1 , що страхові виплати та надання інших послуг припинені відповідними постановами Управління на підставі його заяви від 13 грудня 2004 року, однак, можуть бути відновлені за його заявою.

Вищевикладене встановлено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2018р. у справі № 755/8859/15-ц провадження № 61-1536 св 18, а відтак не потребує доказування.

22.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою надати, придбати або оплатити вартість автомобіля з ручним керуванням та встановлення на ньому додаткового обладнання всього на суму 276 047, 33 грн. до якої додав в тому числі рахунки на підтвердження суми 276 047, 33 грн.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 06.04.2017р. № Д-30/15-29 у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із тим, що він не перебуває на обліку у Фонді соціального страхування та запропоновано подати відповідну заяву для отримання страхових виплат.

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Частинами третьою та п`ятою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). За наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним, Фонд забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

У разі самостійного придбання потерпілим автомобіля його вартість компенсує Фонд у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок), передбачено, що забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Статтею 2 Порядку визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, здійснюється для осіб, інвалідність яких пов`язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Автомобілі для інвалідів унаслідок трудового каліцтва придбаваються Фондом та видаються управліннями виконавчої дирекції.

Підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у м. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку (стаття 3 Порядку).

Згідно статті 34 Порядку для взяття на облік інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда подає до органу соціального захисту населення за місцем реєстрації, а інвалід унаслідок трудового каліцтва - до відділення виконавчої дирекції, заяву, форма якої затверджується Міністерством соціальної політики.

До заяви, що реєструється у спеціальному журналі обліку, додаються: копія довідки МСЕК про групу та причину інвалідності, а для дітей-інвалідів - копія медичного висновку; паспорт (для інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), який після перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, повертається заявнику, та копія свідоцтва про народження; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера інваліду та члену сім`ї, якому передається право користування автомобілем, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда (після перевірки даних, наведених в заяві, повертається заявнику); документ про реєстрацію місця проживання члена сім`ї, іншої особи, яким передається право користування автомобілем; для інвалідів унаслідок трудового каліцтва - копія акта про нещасний випадок на виробництві або акта розслідування професійного захворювання і довідка про перебування на обліку у Фонді соціального страхування.

Отже, згідно вищевикладених норм матеріального права не передбачено право позивача, як інваліда внаслідок трудового каліцтва, отримувати від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві грошові кошти на придбання автомобіля. Вказані норми передбачають право на отримання компенсації у разі придбання автомобіля за власний кошт.

Судом встановлено, що 22.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою надати, придбати або оплатити вартість автомобіля з ручним керуванням та встановлення на ньому додаткового обладнання всього на суму 276 047, 33 грн. до якої додав в тому числі рахунки на підтвердження суми 276 047, 33 грн.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 06.04.2017р. № Д-30/15-29 у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із тим, що він не перебуває на обліку у Фонді соціального страхування та запропоновано подати відповідну заяву для отримання страхових виплат.

Доказів оскарження вищезазначеної відмови позивачем до суду не надано, а за умови чинності такої відмови в чому полягають протиправні дії відповідача, які могли б бути наслідком стягнення коштів на автомобіль та його укомплектування в судовому порядку, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Більше того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.04.2018р. у справі № 755/7182/16-ц провадження № 61-12735св18 констатовано, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, а відтак вимоги до відповідача, як державного органу, який здійснює забезпечення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві, є необґрунтованими.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд звертає увагу на те, що захисту в порядку КАС України підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права позивача, які допущені відповідачем внаслідок прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності, однак як вбачається з адміністративного позову позивач не зазначає, які саме його права та законні інтереси порушені відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уточнюючи позовні вимоги просив, визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві протиправними та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві на відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом на виробництві на його користь: 1. вартість автомобіля, вітчизняного виробника, в розмірі 477 930,00 грн.; 2. доукомплектування автомобіля, як для інваліда 1-ї групи в розмірі 6714,01 грн., однак доказів звернення до відповідача із заявою про надання автомобіля вартість якого складає 477 930,00 грн. та сумою доукомплектування в розмірі 6714,01 грн. та відмови відповідачем на таку заяву, до суду також не надано.

Оскільки, як встановлено судом, відмова надана позивачу листом 06.04.2017р. № Д-30/15-29 не оскаржена позивачем, отже є чинною, доказів звернення до відповідача з вимогами щодо надання автомобіля чи відшкодування його вартості на суму 477 930,00 грн. та сумою доукомплектування в розмірі 6714,01 грн. і його відмови до суду не надано, така відмова до суду не оскаржена, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, а відтак відсутність підстав для їх задоволення.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди за ненадання, по його заяві, поданій позивачем в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, як інваліда першої групи з порушенням рухового апарату, в розмірі 477930,00 грн. - це вартість автомобіля, задоволенню також не підлягають, з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями, рішеннями або бездіяльністю відповідачів, а відтак підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди відсутні, з огляду на не підтвердження наявності таких в ході судового розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська