Справа № 240/5809/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5809/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

16 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (суддя) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п.8 рішення №105 від 26.10.18, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №105, про відмову їй у призначенні одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого 16.05.2018 військовослужбовця - її рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 рок, як члену сім`ї загиблого 16.05.2018 військовослужбовця - її рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем порушено її право на соціальний захист та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її рідного брата ОСОБА_2 , який з 01.07.2016 проходив військову службу в Збройних Силах України та 16.05.2018 загинув під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в рамках операції об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року позовні вимоги позивача задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт вважає, що на ОСОБА_1 не розповсюджується дії норм ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 5 Порядку №975, а тому відмовляючи позивачу у призначені одноразової грошової допомоги, Міністерство оборони України діяло відповідно до законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідними братом та сестрою, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про їх народження серії НОМЕР_1 від 08.03.1998 (а.с.12) та серії НОМЕР_2 від 08.03.1998.

Починаючи з 01.07.2016 ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця - санітара 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 22.05.2018 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Водяне, Волноваського району, Донецької області.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 17.05.2018 № 1370 причиною смерті ОСОБА_2 є: шок, вибухова травма: сліпе уламкове поранення грудної клітини, що проникає у грудну порожнину з пошкодженням легень, ушкодження внаслідок військових дій.

Проведеним за фактом загибелі службовим розслідуванням було встановлено, що загибель військовослужбовця матроса ОСОБА_2 , старшого стрільця - санітара 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_3 наступила під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в рамках операції об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується актом проведення службового розслідування по факту загибелі від 21.05.2018 та наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 21.05.2018 №295 "Про підсумки службового розслідування за фактом загибелі матроса ОСОБА_2 ".

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 14.06.2018 № 1687 встановлено, що травма, поранення та причина смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського ОМВК із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата - матроса ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини (а.с.36). Зазначена заява та додані до неї документи разом із висновком командування ІНФОРМАЦІЯ_4 про наявність у ОСОБА_1 права на отримання зазначеної грошової допомоги 07 червня 2018 року були надіслані для розгляду до Міністерства оборони України (а.с.37). Однак за наслідками розгляду поданої позивачем заяви комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було зроблено висновок про відмову у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, про що було складено протокол від 26.10.2018 №105.

Зі змісту витягу протоколу від 26.10.2018 №105 вбачається, що підставою для відмови позивачу у призначені одноразової грошової допомоги стало те, що згідно статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право на отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця. Члени сім`ї та батьки загиблого військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Так, комісією було встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на час смерті брата була повнолітньою та працездатною, в шлюбі не перебувала, але не навчалася та не працювала. Отже, ОСОБА_1 , яка є працездатною, не могла перебувати на утримання брата. Крім того зазначено, що відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника як утриманці мають особи, які навчаються і не досягли 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. В свою чергу, ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" не належить до дітей-сиріт і пенсія їй відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не призначалася. З огляду на зазначене, комісією було зроблено висновок про відсутність у неї права на отримання одноразової грошової допомоги.

Зазначені вище обставини справи слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню. Зокрема, суд встановив, що позивач - ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в рамках операції об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях, тобто позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. Враховуючи зазначене, суд вважає, що ОСОБА_1 є особою на яку поширюється дія статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, оскільки вона, в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Застосувавши механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції прийняв рішення про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого 16.05.2018 військовослужбовця - її рідного брата ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, що викладені у постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Частиною 1 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Частиною 6 та 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Водночас, частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ.

Тобто, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 31 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка визначає в яких випадках члени сім`ї будуть вважаються утриманцями, передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. При чому підставою для утворення сім`ї може бути, зокрема, кровне споріднення.

Конституційний суд України, у своєму рішенні у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") зазначив, що членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші)."

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, загиблий ОСОБА_2 до смерті також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію, що міститься в його паспорті серії НОМЕР_6 .

Крім того, підтвердженням спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Судом однією сім`єю та ведення спільного господарства, судом також взято до уваги довідку Комунального підприємства "Виробничого житлово-експлуатаційного підприємства №15" Житомирської міської ради від 25.05.2018 №433 та лист надісланий зазначеним підприємством до Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.08.2018 за №411, в яких зазначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Крім того з даних документів вбачається, що ОСОБА_1 ніде не працювала та не мала будь-яких доходів. Натомість, її брат ОСОБА_2 проходив військову службу та отримував грошове забезпечення, за рахунок якого фактично утримував себе та сестру, забезпечуючи достатній життєвий рівень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були членами однієї сім`ї, оскільки вони спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків. Підставою для утворення однієї сім`ї стало їх кровне споріднення, оскільки вони є рідними братом та сестрою.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем ОСОБА_1 доведено, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби в рамках операції об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях, позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. А відтка, на неї поширюється дія статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ, прийнявши пункт 8 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №105.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Зокрема, в спростування доводів апеляційної скарги, калегія суддів зауважує, що позивач є членом сім"ї військовослужбовця - суб`єкта права на пільги, за умови постійного проживання разом з ним і ведення з спільного господарства та особою, яка перебуває з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках. Тобто позивач не є особою, яка була на утриманні загиблого військовослужбовця, а тому на неї поширюється дія статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, оскільки вона, в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним критеріям рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року відповідає.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Сушко О.О.