Справа № 520/9550/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р.Справа № 520/9550/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Прокопович І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.04.19 року по справі № 520/9550/18

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з приводу не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, службу в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів), не проведення перерахунку і не виплати після перерахунку грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 04.04.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за частину невикористаної відпустки;

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, службу в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів) та провести перерахунок і виплату після перерахунку грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 04.04.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за частину невикористаної відпустки;

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України внести зміни в наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.04.2016 № 42о/с По особовому складу, де вказати вислугу років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звільнення у календарному обчисленні як стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років з урахуванням служби в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів);

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України внести зміни в наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 10.05.2016 № 62о/с По особовому складу Департаменту внутрішньої безпеки, де вказати вислугу років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років з урахуванням служби в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів);

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України скласти грошовий атестат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням служби в податковій міліції з 04.08.1997 року по 13.04.2005 року (07 років 08 місяців 09 днів);

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України в грошовому атестаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказати вислугу років станом на 04.04.2016 року з урахуванням служби в податковій міліції з 04.08.1997 року по 13.04.2005 року (07 років 08 місяців 09 днів);

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України в пункті 4 грошового атестату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказати розмір надбавки за вислугу років з урахуванням служби в податковій міліції з 04.08.1997 року по 13.04.2005 року (07 років 08 місяців 09 днів);

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України накази Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.04.2016 року № 42о/с По особовому складу від 10.05.2016 року і № 62о/с По особовому складу Департаменту внутрішньої безпеки із внесеними змінами направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України виправлений грошовий атестат ОСОБА_1 направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (завірену копію - позивачу) для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що має право на зарахування до стажу служби в поліції періодів служби в податковій міліції ДПА у Харківській області, а тому звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 вказаний позов задоволено частково. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, службу в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів). Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України () провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 04.04.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за частину невикористаної відпустки. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, та помилково вважає, що служба позивача в податковій міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 09.07.2019 позивач та представник відповідача підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 14.02.1995 року по 06.11.2005 року перебував на службі в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 року по 04.04.2016 року в Національній поліції України.

У період з 04.08.1997р. по 13.04.2005р. згідно наказу УМВС України в Харківській області від 04.08.1997 року № 95 о/с проходив службу в податковій міліції ДПА на оперативних посадах.

04.04.2016 року наказом Директора Департаменту внутрішньої безпеки НП України від 01.04.2016 року № 42 о/с «по особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України « Про Національну поліцію». Згідно вказаного наказу вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні як стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 16 р. 05 міс.21 день, служба в ДПА - 07 р.08 міс.09 днів.

Наказом т.в.о. Директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 10.05.2016 року № 62 о/с «По особовому складу департаменту внутрішньої безпеки національної поліції від 01.04.2016 року № 42 ос/с» внесено зміни до обчислення стажу позивача: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 16 років 05 місяців 21 день, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 24 роки 07 місяців 04 дні, час служби в ДПА України - 07 років 08 місяців 09 днів.

17.09.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку стажу шляхом включення строку служби у ДПА України та проведення відповідних перерахунків розміру грошового забезпечення, компенсаційних виплат.

Листом від 08.10.2018 року № Г-1732/42-02/04-18 позивачеві відмовлено у задоволенні його заяви на підставі ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» та роз`яснено, що до стажу служби в поліції не зараховується стаж служби в податковій поліції, у зв`язку з чим підстави для складання та зазначення в п.4 грошового атестату розміру надбавки з урахуванням служби в податковій поліції відсутні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж служби позивача в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а тому відповідачем помилково не включено спірний стаж роботи до стажу служби в поліції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.15р. №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII) стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92р. № 2262-ХІІ(надалі - Закон №2262-ХІІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ визначено види пенсійного забезпечення. Так, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що стаж служби Позивача в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а тому відповідачем помилково не включено спірний стаж роботи до стажу служби в поліції.

Відповідно до статті 19 Закону України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу України» (чинного на час проходження служби в податковій міліції, надалі - Закон №509-XII) податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно статті 24 Закону №509-XII, особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органу внутрішніх справ.

Статтею 26 Закону №509-XII визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до статті 27 Закону №509-XII, форми і розміри матеріального забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції та оподаткування їх доходів здійснюються в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.98р. №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

Встановлено поширити на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.02р. №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань».

Установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (в редакції внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.12р. №5083-VI змін) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до приписів Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини повинні використовуватися як джерела права. Дане положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України «Про міжнародні договори та угоди».

Відтак, Конвенція є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України.

Таким чином, норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини повинні застосовуватися національними судами, так само, як внутрішнє законодавство, і як норми прямої дії.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.8 КАС України при вирішенні вирішення справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого права людини визнаються найвищими соціальними цінностями, вони визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Цей принцип застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою:

а) конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 року п. 83);

б) засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13);

в) принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

В справі «Будченко проти України» у своїх зауваженнях заявник доводив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція «майна» не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (див. рішення у справі «Ганс-Адам II проти Німеччини». Суд нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам. У цій справі заявник працював у гірничій промисловості приблизно тринадцять років. Чинне на час подій законодавство звільняло його від оплати за спожиту електроенергію та природний газ. Суд зазначає, що право заявника на таке звільнення було підтверджено національними органами влади та, зокрема, національними судами. Отже, заявник мав визнаний майновий інтерес за статтею 1 Першого протоколу. Суд також зазначав, що, тим не менш, у задоволенні вимог заявника щодо звільнення його від сплати було відмовлено, оскільки не існувало механізму реалізації відповідного законодавчого положення, а це становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд нагадав, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії»). Питання тлумачення та застосовування національного законодавства є, перш за все, компетенцією національних органів влади. Проте Суд повинен перевірити, чи породжує спосіб тлумачення та застосування національного законодавства наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (рішення у справі «Скордіно проти Італії (№ 1)».

У справі «Кечко проти України» Суд зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об`єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

Аналізуючи наведені вище рішення Європейського суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку, що в розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від обсягу зарахованого стажу, а відтак ОСОБА_1 , проходячи службу в органах податкової міліції з 04.08.1997 по 13.04.2005 (07 років 08 місяців 09 днів), мав сподівання на врахування даного стажу при подальшому перебуванні на службі в органах внутрішніх справ, а в подальшому - в Національній поліції України, та підтримання певного державного соціального забезпечення.

Отже, з наведеного слідує, що висновки суду першої інстанції про те, що до вислуги років в органах внутрішніх справ зараховується служба в податковій міліції, з урахуванням вимог п.3, ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію», служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на посаду зараховується до стажу служби в поліції, тобто, що служба в податковій міліції прирівняна до служби в органах внутрішніх справ і зараховується до стажу служби в поліції, а тому відповідачем помилково не включено спірний стаж роботи до стажу служби в поліції - є правильними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено правомірність його дій щодо не зарахування стажу роботи позивача у податковій міліції, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зарахування до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, службу в податковій міліції Державної податкової адміністрації у період з 04.08.1997 року по 13.04.2005 року та зобов`язання провести перерахунок і виплату грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 04.04.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за частину невикористаної відпустки.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року по справі № 520/9550/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.П. Лях
Повний текст постанови складено 12.07.2019 року