Справа № 806/2492/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 липня 2019 року м. Житомир справа № 806/2492/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Єфремова О.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Голобородого Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

В провадженні Житомирського адміністративного суду перебуває справа №806/2492/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

До відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області, відповідно до змісту якого просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем тримісячного строку звернення із позовом до суду (том І, а.с. 156).

Представник позивача в підготовчому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях (том ІІ, а.с. 1-3).

Представник відповідача в підготовчому засіданні заявлене клопотання підтримав у повному обсязі.

У відповідності до положень частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зважаючи на складність справи, складення ухвали суду у повному обсязі відкладено на строк до п`яти днів.

Заслухавши думку сторін з приводу вказаного клопотання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною третьою статті 123 КАС України закріплено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведене узгоджується зі змістом частини другої та третьої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви).

Суд звертає увагу, що момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Так, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому, пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23 грудня 2015 року №901-VIII, законодавець поширив на поліцейських дію Дисциплінарного статуту до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції".

Оскільки Закон України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року №2337-VIII набрав чинності 7 жовтня 2018 року, на спірні правовідносини поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 20 Дисциплінарного статуту передбачено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Крім того, згідно з положеннями статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення.

Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об`єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Здійснивши системний аналіз норм законодавства та зважаючи на встановлений порядок поновлення строку на оскарження накладення дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що вказаних у статті 21 Дисциплінарного статуту строк стосується можливості адміністративного оскарження накладення дисциплінарного стягнення, зважаючи на процедуру поновлення такого строку в адміністративному порядку. В свою чергу, у разі судового оскарження накладення дисциплінарного стягнення, мають бути застосовані процесуальні строки звернення із позовом до суду, передбачені КАС України.

Положеннями статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

При цьому, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що відповідачем не надано сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту пропуску строку звернення із позовом до суду.

При цьому, недопущення ситуації позбавлення позивача права допуску до правосуддя є реалізацією гарантування судом дотримання прав позивача, закріплених статтею 6 §1 Конвенції та превалює над формальним застосуванням правила пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, клопотання Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 122, 123, 204, 240, 243, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити у повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та у відповідності до положень статей 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремому оскарженню не підлягає.

Ухвалу суду складено у повному обсязі: 08 липня 2019 року.

Суддя О.Г. Попова

інше відмова у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду