Справа № 200/7259/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 р. Справа№200/7259/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в призначенні та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року у зв`язку з ненаданням до управління діючої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером за віком. До 01.03.2016 року він отримував пенсію в управлінні Пенсійного фонду м.Краматорськ Донецької області. З 28.08.2017 року він змінив місце проживання, зареєструвавшись за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому законодавством порядку та знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб. 29.08.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про поновлення пенсійних виплат, однак до теперішнього часу, пенсійні виплати так і не отримав. Як зазначив відповідач у своїй відповіді на його запит, пенсіонер не втрачає свого статусу переселенця з підстав зміни реєстрації в паспорті та для поновлення виплати пенсії йому необхідно надати до управління заяву діючу довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду по справі № 200/7259/19-а надійшов відзив від відповідача, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач 29.08.2017 року звернувся до управління з заявою про виплату пенсії. Раніше позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області та отримував пенсію по 29 лютого 2016 року. Управління отримало пенсійну справу позивача 12 вересня 2017 року. У заяві про виплату пенсії, позивач вказав адресу фактичного проживання: АДРЕСА_1 (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.08.2017 року №000310195). Відповідно до Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365 за результатами перевірки достовірності місця проживання, Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №7107 від 12.09.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні (відновленні) виплати пенсії. Враховуючи зазначене, відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року. На підставі заяви позивача від 28.02.2019 року рішенням начальника управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 04.03.2019 року № 34 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 29.08.2017 року було скасовано. Також, зазначив, що сам факт реєстрації на підконтрольній українській владі території, не позбавляє права позивача зареєструватися як внутрішньо переміщена особа. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (незалежно від відмітки в паспорті) є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До відзиву на позовну заяву відповідачем надано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розглянувши останнє, суд зазначає наступне.

В силу приписів статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В клопотанні відповідача не наведені конкретні обставини, що ускладнюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Крім того, відповідачем надано відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи позивача. Ознайомившись із матеріалами справи, враховуючи категорію справи та характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 30 березня 2001 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області), РНОКПП НОМЕР_2 , пенсіонером за віком та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.08.2017 року.

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

29.08.2017 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України м.Краматорськ Донецької області та подальшу виплату пенсії за фактичним місцем проживання.

12 вересня 2017 року відповідачем отримано макет (пенсійної справи) №865500 ОСОБА_1 , у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання.

Розпорядженням від 21.09.2017 року № 10510 позивача взято на облік до управління.

Відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.09.2017 року №7107, відмовлено в призначенні (відновленні) ОСОБА_1 пенсії.

25.02.2019 року, позивач звернувся до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради з заявою про відмову від довідки, у зв`язку із реєстрацією місця проживання на підконтрольній території України.

Листом від 22.03.2019 року № 3218/02, відповідач повідомив представника позивача про те, що згідно довідки № від 29.08.2017 року виданою управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання якого АДРЕСА_1 . Таким чином, пенсіонер не втрачає свого «статусу переселенця» з підстав зміни місця реєстрації в паспорті.

Листом від 12.04.2019 року №4190/02, відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно атестату про виплату пенсії ОСОБА_1 , останнє нарахування було проведено в лютому 2016 року. Пенсійну справу взято на облік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 за результатами перевірки достовірності фактичного місця проживання, Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам винесено рішення про відмову в призначенні (відновленні). З 01.03.2016 року виплата пенсії не проводиться.

На запит представника позивача, управління соціального захисту населення Селидівської міської ради листом від 12.04.2019 року №1033/01-17/04 повідомив останнього, що ОСОБА_1 згідно паспортних даних з 26.01.1980 року по 28.08.2017 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 28.08.2017 року-за адресою: АДРЕСА_1 . 29.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичною адресою проживання, зазначеною в заяві: АДРЕСА_1 , на підставі якої йому було видано довідку про взяття на облік від 29.08.2017 року №. 28.02.2019 року до управління поштою надійшла заява від ОСОБА_1 про відмову від довідки внутрішньо переміщеної особи. На підставі отриманої заяви, рішенням начальника управління від 04.03.2019 року №34 довідку № від 29.08.2017 року було скасовано та внесено відповідну інформацію до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Разом з цим, суд зазначає, що до відзиву на адміністративний позов як доказ на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, до суду надано довідку, видану ОСОБА_1 , в якій зазначено, що він знаходиться на обліку в управлінні, сума нарахованої пенсії з 01.03.2016 року по 30.05.2019 року складає 88 162,58 грн.

Отже, судом встановлено, що позивачу припинено виплату пенсії з 01.03.2016 року.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Як встановлено судом, позивач реалізував своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, перемістившись до м.Українськ, Донецької області, де зареєструвався за новою адресою у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно п. 1.3 вищевказаних Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснене з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Таким чином, у суду немає жодних сумнівів щодо внесених до паспорту позивача відомостей про реєстрацію його місця проживання, оскільки вони внесені відповідно до встановленого законодавством порядку та уповноваженим на те органом.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що оскільки позивач з 28.08.2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території, положення зазначеного закону на позивача не поширюються.

За таких обставин, суд доходить висновку, що виплата позивачеві пенсії має бути здійснена управлінням на загальних підставах - тобто без застосування до позивача нормативно-правових актів з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб.

Отже, суд визнає безпідставними посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок здійснення соціальних виплат (у тому числі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом було встановлено вище, що відповідачем не виплачено позивачу пенсію з 01 березня 2016 року.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Тож, обираючи ефективний спосіб порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позов, шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року та зобов`язання відповідача відновити позивачу виплату пенсії на загальних підставах та сплатити заборгованість за весь період починаючи з 01.03.2016 року.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, суд відмовляє у її задоволенні, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачу вже призначено пенсію управлінням Пенсійного фонду м.Харцизьку Донецької області з 23.02.2010 року, безстроково (довідка від 20.01.2015 року №184732).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача поновити нарахування, суд також відмовляє у її задоволенні, оскільки як встановлено судом, позивачу нараховуються пенсійні виплати з 01.03.2016 року.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 24.05.2019 року було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. за подання до суду адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6) відновити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) виплату пенсії на загальних підставах та сплатити заборгованість за весь період починаючи з 01.03.2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 08 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова