Справа № 675/2429/18
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2429/18
Провадження № 2-а/675/22/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2019 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванняя судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Каруна В.П.,

представника відповідача 1: Марчука О.А.,

відповідача 2: не з`явився,

представника відповідача 3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Бондаря В.В., Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)", начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Бондаря Василя Васильовича про зобов`язання організувати проведення повного медичного огляду із застосуванням діагностичних технічних засобів за межами виправного закладу, де знаходиться, в тому числі, МРТ головного мозку, УЗД серця та щитовидної залози.

У подальшому, ухвалою суду від 13.12.2018 року на підставі клопотання позивача та його представника залучено до справи в якості співвідповідача Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України».

Під час підготовчого засідання позовні вимоги було уточнено без зміни їх обгрунтування та викладено прохальну частину у наступній редакції:

-визнати незаконною бездіяльність Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» та начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» Бондаря Василя Васильовича, яка полягає у безпідставній відмові у проведенні ОСОБА_1 додаткових обстежень, таких як магнітно-резонансної томографії головного мозку, ультразвукової діагностики серця та щитовидної залози;

-зобов`язати Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» провести для ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я ДКВС, а у випадку неможливості на базі закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, наступні додаткові обстеження: магнітно-резонансну томографію головного мозку, ультразвукову діагностику серця та щитовидної залози;

-стягнути з Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» на користь позивача 5000 гривень моральної шкоди.

У рамках підготовчого засідання позивач уточнив остаточну редакцію позовних вимог та просив визнати дії відповідачів 1, 2, 3 незаконними у зв`язку з ненаданням йому належної медичної допомоги під час відбування покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» та зобов`язати провести повний медичний огляд із застосуванням діагностичних технічних засобів за межами виправного закладу ( а.с. 41, 157).

Обгрунтовуючи остаточну редакцію позовних вимог позивач вказує на наступні обставини.

Так зазначає, що будучи засудженим до довічного позбавлення волі у 2017 році зазнав катувань від конвоїрів Хмельницького військового гарнізону, внаслідок чого погіршився стан здоров`я та власне самопочуття.

Також покликається на те, що оніміла ліва сторона тіла (рука, нога, ділянка під лівим оком), погіршилась пам`ять, з`явилась періодична нудота, гострі кольки в області живота, печінки.

Вказує на ту обставину, що при прибутті до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ніхто не перевіряв медичного стану, заяви та скарги щодо проведення якісного обстеження ігнорувалися начальником медичної частини вказаної установи. На переконання позивача дії начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» є протиправними та спрямовані на приховування дійсного стану здоров`я.

Крім того, як вважає позивач, установа, де утримується не має відповідного обладнання для проведення діагностичних досліджень стану його здоров`я, а отже відсутня можливість встановлення дійсного діагнозу.

Зазначає, що начальник медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» належним чином або взагалі не фіксує в медичній картці хворого усі вказані ним ушкодження, в тому числі рубці від кайданок, які залишилися після завданих катувань.

При цьому, згідно позовної заяви та подальших її уточнень вбачається, що позивач звертає увагу на бездіяльність щодо надання медичної допомоги пов`язаної з протезуванням зубів та щодо ненадання дієтичного харчування та ігнорування скарг на болі в колінному суглобі.

Позивач вважає, що такі дії відповідачів свідчать про порушення його прав, а відтак їх необхідно поновити в судовому порядку.

Відповідачем 1 - Державною установою «Замкова виправна колонія (№58)» подано відзив, згідно якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. Так, за покликанням вказаного відповідача підставою для надання медичної допомоги засудженому є медичний висновок. Вказує, що засудженому ОСОБА_1 було роз`яснено відповідний порядок надання медичної допомоги засудженим, і останній періодично проходив медичний огляд, про що зроблені відповідні записи в його медичній карті.

Також у відзиві акцентує увагу, що засуджений проходив обстеження кардіологічною бригадою, зроблені ЕКГ серця, які видані на руки обстежуваному та згідно яких патологічних змін не виявлено. Також з метою встановлення необхідності проведення МРТ головного мозку ОСОБА_1 оглядали лікарі травматолог та невролог, які встановили відсутність підстав для його проведення. Зазначає і те, що засудженому пропонувалося пройти планову госпіталізацію до багатопрофільного лікарського закладу для засуджених, однак останній відмовився.

Крім того, відповідач 1 у своєму відзиві просив врахувати встановлені обставини в рішенні від 14.03.2018 року по справі №675/1758/17, які є преюдиційними.

Відповідачем 3 - Державною установою «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» подано відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за недоведеністю та безпідставністю.

Згідно поданого відзиву засудженому ОСОБА_1 з моменту прибуття до Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» та подальшого його вибуття та перебування у Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» надавалась відповідна належна медична допомога, проводилися періодичні та неодноразові огляди з приводу загального стану здоров`я.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві з урахуванням заявлених уточнень та просили відновити порушене право ОСОБА_1 .

Представник відповідача 1 - Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду відзиву.

Відповідач 2, представник відповідача 3 у судових засіданнях, в яких брав участь особисто щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі з підстав, викладених у поданому відповідачем 3 відзиву.

На думку відповідача 2, покликання позивача щодо обмеження його права на отримання належної медичної допомоги є необгрунтованими, оскільки йому було забезпечено таке право шляхом надання відповідної медичної допомоги, проведенні періодичних профілактичних оглядів, обстежень за його скаргами. Вказував, що обстеження проводяться виключно за відповідності необхідних показань профільного лікаря.

Вважає, що доводи засудженого ОСОБА_1 щодо невнесення записів до медичної карти хворого є абсолютно надуманими та не відповідають дійсності, і є виключно не підтвердженими припущеннями останнього.

Відповідачі 1, 2, 3 просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Розглянувши справу у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та здійснивши їх перевірку письмовими доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що не оспорюється учасниками справи.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує ту обставину, що згідно приписів ч. 4 ст. 116 КВК України порядок надання особам, які позбавлені волі, медичної допомоги, організації і проведення санітарного нагляду, використання лікувально-профілактичних і санітарно-профілактичних установ охорони здоров`я і залучення з цією метою їхнього медичного персоналу визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

При цьому у відповідності з частиною п`ятою вказаної статті засуджений має право звертатися за консультацією і лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Оплата таких послуг і придбання необхідних ліків здійснюється засудженим або його рідними та близькими за рахунок власних коштів. Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах колоній за місцем відбування покарання під наглядом персоналу медичної частини. У разі необхідності лікування в умовах стаціонару засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок. Режим перебування засуджених на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, не віднесених до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, визначається законодавством.

Основні засади організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі та взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України (по тексту - заклади охорони здоров`я ДКВС) із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги засудженим визначає Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затверджений Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 № 1348/5/572 (по тексту Порядок).

У відповідності до п. 2 розділу 1 вказаного Порядку медична частина установи виконання покарань - заклад охорони здоров`я ДКВС, який здійснює діяльність у сфері охорони здоров`я, контроль за станом здоров`я засуджених шляхом проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду, надання первинної медичної допомоги, екстреної медичної допомоги, амбулаторної та стаціонарної медичної допомоги відповідно до Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (по тексту - медична частина).

Як визначає п. 14 розділу 1 вказаного Порядку Висновок медичного обстеження, консультації та дані щодо проведеного лікування лікарем в обов`язковому порядку включаються до медичної карти № 025/о або медичної карти № 003/о.

З урахування підстав та предмету позову суд також враховує наступні положення Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі.

Так, консультування, обстеження і лікування обраним засудженим лікарем здійснюються в умовах закладу охорони здоров`я ДКВС у присутності медичного персоналу (п. 16 розділу 1).

У разі потреби в додаткових обстеженнях, які не можуть бути здійснені в закладах охорони здоров`я ДКВС (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), їх проведення здійснюється на базі закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, де таке обстеження може бути проведено (п. 16 розділу 1).

Натомість пункт 18 розділу 1 Порядку визначає, що про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення засудженого до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, медичний працівник закладу охорони здоров`я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров`я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого для проведення такого обстеження, та запит до керівництва УВП.

Керівництво УВП не пізніше строку, визначеного лікарем у медичній довідці, забезпечує направлення засудженого на обстеження до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку (п. 19 розділу 1).

При цьому, якщо за результатами огляду чи обстеження засудженого встановлено, що він потребує надання медичної допомоги в закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар закладу охорони здоров`я ДКВС готує медичну довідку про стан здоров`я засудженого та звертається із запитом до керівництва УВП (п. 20 розділу 1).

Усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться до медичної карти № 025/о або медичної карти № 003/о (п. 23 розділу 1).

Розділ 2 вказаного Порядку визначає положення про первинний медичний огляд засуджених.

Так, визначено, що в разі виявлення у засудженого тілесних ушкоджень медичний працівник негайно повідомляє керівництво УВП і складає довідку у трьох примірниках, у якій детально описуються характер ушкоджень, їх розміри та розташування. Два примірники довідки долучаються до матеріалів особової справи та медичної карти № 025/о, а третій примірник видається особисто засудженому.

Про факт виявлення тілесних ушкоджень у засудженого керівництво УВП упродовж доби з моменту виявлення тілесних ушкоджень письмово інформує прокурора, а також фіксує у журналі обліку виявлення тілесних ушкоджень в осіб, які прибули до УВП, форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку.

Під час проведення первинного медичного огляду в разі виявлення у засудженого захворювання медичний працівник медичної частини УВП оцінює стан здоров`я засудженого та можливу небезпеку, яку несе наявне в засудженого захворювання для оточення, а також визначає можливість надання медичної допомоги в умовах медичної частини УВП чи направлення засудженого до лікарняного закладу або закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

У випадку необхідності направлення засудженого до лікарняного закладу або до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку медичний працівник медичної частини УВП готує медичну довідку про стан здоров`я такого засудженого, в якій визначає строк, протягом якого керівництво УВП має направити засудженого на лікування.

Медична допомога засудженому надається негайно в умовах медичної частини УВП. При неможливості надання такої допомоги в повному обсязі засуджений направляється до лікарняного закладу або до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку не пізніше строку, визначеного медичним працівником у медичній довідці.

Розділ 2 (Порядок проведення профілактичного медичного огляду засуджених) визначає, що результати профілактичного медичного огляду реєструються у журналі обліку результатів проходження профілактичного медичного огляду, форма якого наведена в додатку 4 до цього Порядку, та заносяться до медичної карти № 025/о ( п. 6 вказаного розділу Порядку).

Направлення засуджених, які потребують госпіталізації, до закладів охорони здоров`я ДКВС здійснюється за висновком лікаря медичної частини з урахуванням переліку показань і протипоказань для направлення хворих до спеціалізованих та багатопрофільних лікарень (відділень) згідно з додатком 7 до цього Порядку та згідно з нарядом управління медичного забезпечення Міністерства юстиції України про направлення на лікування за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, або нарядом міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про направлення на лікування за формою, наведеною в додатку 9 до цього Порядку (п. 2 розділу 3 Порядку).

Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_1 27.12.2014 року прибув до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», де за медичною допомогою звертався:

1)20.01.2015 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп, призначено амбулаторне лікування;

2)13.10.2016 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії нестійкої ремісії; призначено лікування;

3)10.04.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Хронічний гастрит стадії ремісії; призначено амбулаторне лікування;

4)20.04.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Артрит колінного суглобу; призначено амбулаторне лікування;

5)30.07.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки в стадії загострення; призначено амбулаторне лікування, дієтичне харчування;

6)12.08.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп; призначено амбулаторне лікування;

7)15.09.2017 року, огляд ЛОР, діагноз: Викривлення носової перегородки. Деформація лівої вушної раковини;

8)27.10.2017 року, огляд лікаря-терапевта, діагноз: Епідермофітія стоп; призначено амбулаторне лікування;

9)27.10.2017 року, огляд лікаря-терапевта з приводу відмови йти на прогулянку;

10)07.11.2017 року, огляд начальника медичної частини: зі слів засудженого його турбували періодичні оніміння кінцівок, серцеві болі, по телефону консультувався зі своїм лікарем, який поставив підозру на інсульт, хворий хотів провести MPT головного мозку. Для виключення серцевої патології викликана кардіологічна бригада «швидкої допомоги», проведено ЕКГ серця, копію ЕКГ видано засудженому на руки для консультування в клініці;

11)25.01.2018 року, огляд лікаря-травматолога Ізяславської ЦРЛ, діагноз: Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного та поперекового відділів хребта, на момент обстеження оперативного лікування не потребував;

12)25.01.2018 року, огляд лікаря-невролога Ізяславської ЦРЛ, діагноз: Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудного та поперекового відділів хребта, корінцевий синдром. Даних про гостре порушення мозкового кровообігу на момент огляду не було. Показів до МРТ-обстеження головного мозку на момент огляду не виявлено;

13)22.02.2018 року, огляд з приводу поміщення в дисциплінарні приміщення; за станом здоров`я в ДІЗО утримуватись може;

14)30.03.2018 року на прохання хворого проведено надання стоматологічної допомоги приватним стоматологом.

Вказані обставини є підтвердженими даними медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , оригінал якої оглянуто та досліджено в судовому засіданні.

Крім того, матеріалами справи стверджено, в тому числі і даними медичної карти амбулаторного хворого, довідками про надання медичної допомоги засудженому, що за час відбування покарання ОСОБА_1 в установі проходив профілактичні медичні огляди двічі на рік; флюорографічне обстеження, заключення: серце та легені в нормі.

Станом на момент розгляду справи було встановлено, що стан позивача є задовільним, підстав для надання медичної допомоги на яку покликається у позовній заяві не має, будь-яких медичних висновків щодо проведення додаткових обстеження таких як магнітно-резонансної томографії головного мозку, ультразвукової діагностики матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на те що, рішення суду від 14.03.2018 року в адміністративній справі №675/1758/17 набрало законної сили не підлягають додатковому доказуванню в рамках розгляду даної адміністративної справи наступні обставини.

Так судом в рамках справи № 675/1758/17 встановлено, що 25.01.2018 року ОСОБА_1 оглядали лікар-травматолог (висновок оперативного лікування не потребує) і лікар-невролог, який вказав діагноз «Остеохондроз хребта з переважним ураженням грудино-поперекового відділу, корінцевий синдром. Даних на гостре порушення мозкового кровообігу немає. На момент обстеження показів для проведення МРТ головного мозку не виявлено».

Крім того, 07.11.2018 року засуджений проходив огляд лікарем кардіологом та зроблена ЕКГ серця, копія ЕКГ видана засудженому на руки на його прохання про проведення консультацій батьками засудженого у закладі МОЗ України.

Згідно такого рішення суду не підлягають додатковому доказуванню в рамках розгляду даної адміністративної справи і обставини щодо роз`яснення для ОСОБА_1 нормативних актів порядку проведення лікування у лікарняних закладах та його відмова від проходження лікування в лікарняному закладі при Шепетівській виправній установі № 98.

У частині покликань позивача щодо невнесення відомостей до медичної карти, які вважає, що мають бути внесеним, суд зазначає наступне.

Так, згідно приписів Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затверджених Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 № 1348/5/572, які вказані судом вище, усі висновки медичних обстежень, консультацій та дані щодо проведеного лікування в обов`язковому порядку вносяться до медичної карти.

При цьому, суд акцентує увагу, що дані, які підлягають внесенню до медичної карти хворого заносяться у необхідному обсязі, що визначається відповідними підзаконними нормативно-правовими актами та входять у виключну компетенцію медичного працівника, а не самого хворого та його власного трактування.

Крім того, на переконання суду, надані позивачем копії заяв, скарг ОСОБА_1 до органів прокуратури, слідчого судді, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з врахуванням ст.ст. 72-76 КАС України не можуть бути визнані як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ, в силу того, що по своїй суті не містять інформації щодо предмета доказування, на підставі їх не можливо встановити дійсні обставини справи, в сукупності з іншими доказами не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмету доказування.

Суд констатує, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона має довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду жодних доказів щодо обставин на які він покликається.

Тим самим, доводи позивача щодо неправомірних дій та/або бездіяльності з боку відповідачів з приводу ненадання йому належної допомоги не знайшли свого підтвердження, натомість спростовані відповідачами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, які надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а відтак відмовляє у задоволенні позову повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.07.2019 року.

Суддя О.В. Король