Справа № 161/7295/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6133/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року у справі № 161/7295/19 (головуючий суддя - Присяжнюк Л. М., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича про визнання протиправними дій старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності; скасування рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року до участі у справу залучено Департамент муніципальної варти Луцької міської ради в якості співвідповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з порушенням норм матеріального права, позивачем - ОСОБА_1 оскаржено його, шляхом подання апеляційної скарги, в якій вона просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що підставами для задоволення позовної заяви є відсутність складу та події порушення п. 15.9 «и» Правил дорожнього руху та ч. 3 ст. 122 КУпАП у зв`язку із нездійсненням зупинки 22 квітня 2019 року за адресою вул. Шевченка, 14 об 14 од. 53 хв., не створення ніяких перешкод при розміщенні автомобіля для дорожнього руху, незнаходження автомобіля в межах 10 м до виїзду з прилеглої території або безпосередньо в місці такого виїзду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення суду першої інстанції - зміні, з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 22 квітня 2019 року старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержантом Олександром Михайловичем складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія LC №000153, в якому зафіксовано, що водій автомобіля Chevrolet Cruze НОМЕР_1 , 22 квітня 2019 року о 14 год. 53 хв. у м. Луцьку по вул. Шевченка, 14, порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожньому руху, дії особи, яка керувала транспортним засобом (власника) кваліфіковані як порушення п.15.9 «и» ПДР за що передбачена адміністративна відповідальності ч.3 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного штрафу у розмірі 510,00 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції представником відповідачів була надана фотофіксація правопорушення, з якої слідує, що автомобіль позивача дійсно стоїть частиною свого корпусу прямо навпроти виїзду з прилеглої території, чим створює перешкоди для руху транспорту, отже, в діях позивача дійсно є склад правопорушення передбаченого п.15.9 «и» ПДР та ч.3 ст.122 КУпАП і її було правомірно та обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Доводи позивача про те, що нею здійснена не зупинка, а стоянка транспортного засобу не спростовують наявність у її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Також судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача про те, що спірна територія має три виїзди, а відповідачем не конкретизовано з якого саме виїзду її автомобіль став всупереч правилам п.15.9 «и» ПДР, оскільки з наявної фотофіксації чітко слідує, що автомобіль стоїть на проїзній частині дороги навпроти одного виїзду з прилеглої території.

Також не обґрунтованими є посилання позивача на те, що вона не стояла за 10 метрів до виїзду з прилеглої території, оскільки з фотофіксації чітко слідує, що відстань від автомобіля до виїзду з прилеглої території є значно меншою ніж 10 метрів, оскільки ця відстань становить приблизно 1.5 корпуси автомобіля позивача, який згідно технічних характеристик має ширину 1,79 метра. З цього можливо дійти висновку, що відстань до виїзду з прилеглої території становить біля 2-3 метрів, що є порушенням приписів п.15.9 «и» ПДР.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції вказує, що у задоволенні позовних вимог до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича, слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно зі ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 103-1 від 20 лютого 2019 року працівників департаменту муніципальної варти Луцької міської ради наділено повноваженнями на здійснення функцій інспекторів з паркування та уповноважено розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 і 3 ст. 122, ч. 1 і 2 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відноситься до компетенції органів Національної поліції та, в даному конкретному випадку, департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

Працівники департаменту муніципальної варти Луцької міської ради розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені департаменту муніципальної варти Луцької міської ради і у даному випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування.

Проте, адміністративний позов у справі № 161/7295/19 заявлено до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича, тобто до неналежного відповідача.

При цьому підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами ч. 1 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду старший інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант Олександр Михайлович є неналежним відповідачем у даному спорі, тому саме з цих підстав слід відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича.

Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог слід змінити з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року у справі № 161/7295/19 - змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову.

У решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року у справі № 161/7295/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.