Справа № 240/5507/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5507/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

03 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача: Летушева М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року (повний текст якого складено 18 березня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання внести зміни у наказ та провести виплату нарахованої компенсації замість речового майна,

В С Т А Н О В И В :
у листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати належної компенсації за невикористане речове майно неправомірними; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни у наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №107 від 29.04.2017, яким було виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини щодо виплати компенсації за речове майно у сумі 71354,34 грн та провести у повному обсязі виплату нарахованої грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно норм забезпечення за час військової служби, згідно з довідкою за вих. №141 від 11.10.2018, без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором, як таку, що не підлягає оподаткуванню.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він проходив військову службу та 29.04.2017 його було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 (на сьогодні Військова частина НОМЕР_1 ). При звільненні з військової служби відповідачем протиправно не було виплачено йому грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі у розмірі 71354,34 грн, чим порушено норми ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України за №178 від 16.03.2016.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористане речове майно неправомірними. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести у повному обсязі виплату нарахованої ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно норм забезпечення за час військової служби у сумі 71354,34 грн згідно з довідкою за №141 від 11.10.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт вказує на те, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено право на отримання компенсації замість речового майна лише для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, у зв`язку із чим п. 3 Порядку №178 не підлягав застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011-XII.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, 19 червня 2019 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 28.04.2017 старшого сержанта запасу ОСОБА_1 , відповідно до наказу ТВО командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №73-рс було звільнено з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) (а.с. 10) та наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №107 від 29.04.2017 виключено із списків особового складу частини (а.с. 11).

З 30.04.2017 позивачу призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". ОСОБА_1 являється особою з І групою інвалідності.

Після звільнення зі служби, позивачу стало відомо про те, що під час розрахунку у зв`язку із звільненням, йому безпідставно не було проведено нарахування та виплату грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно з норм забезпечення під час служби.

Після письмового звернення до речової служби військової частини НОМЕР_1 з вимогою нарахувати та виплатити грошову компенсацію замість речового майна, 11.10.2018 начальником речової військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було видано довідку №141 на виплату грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно норм забезпечення під час служби (а.с. 12), однак виплату вказаної суми безпідставно не проведено.

01.11.2018 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із вимогою про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (на сьогоднішній день НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) №107 від 29.04.2017, яким позивача було виключено із списків особового складу частини щодо виплати йому компенсації за речове майно у сумі 71354,34 грн та провести у повному обсязі виплату нарахованої грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі згідно норм забезпечення під час військової служби згідно з довідкою №141 від 11.10.2018 (а.с. 13).

Листом від 06.11.2018 №9832 Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні вимог позивача, з посиланням на те, що оскільки право на отримання компенсації замість речового майна виникло у минулому бюджетному періоді, а звернення на її отримання подано у поточному році, то законних підстав для взяття бюджетних зобов`язань щодо виплати даної компенсації за минулий бюджетний рік не має, а отже і законних підстав для внесення змін до наказу командира військової частини від 29.04.2018, стосовно виплати грошової компенсації замість речового майна також не має. Запропоновано отримати речове майно в натуральному вигляді (а.с. 14).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби, оскільки така вимога відповідає нормам встановленим п.п. 2 та 3 Порядку №178 і він подав за місцем військової служби відповідну заяву, що передбачена п. 4 вказаного Порядку, а відтак відповідач протиправно відмовив йому в отриманні грошової компенсації за неотримане позивачем під час військової служби речове майно. Стосовно вимог позивача у частині внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №107 від 29.04.2017, то вони є безпідставними, оскільки вказаний наказ вже був реалізований, час на його оскарження позивачем було пропущено, а тому вносити зміни для захисту прав позивача є недоцільним.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до зазначеної норми, Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі Порядок №178).

Положеннями абз. 1 п. 2 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (п. 3 Порядку №178).

За приписами п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку №178).

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 №768/28898 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Порядком №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ.

ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.

Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Нормами абз. 3 п.242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що позивач, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби за станом здоров`я, не має право на грошову компенсацію вартості речового майна,

З матеріалів справи слідує, що на звернення позивача йому була видана довідка про вартість речового майна, що належить йому до видачі від 11.10.2018 №141, згідно з якою сума грошової компенсації за таке майно становить 71354,34 грн (а.с. 12).

Позивач своєю вимогою від 01.11.2018 висловив бажання щодо отримання грошової компенсації за неотримане ним під час військової служби речове майно.

Натомість, в своїй апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що виплата грошової компенсації замість речового майна передбачена військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що зі змісту вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в п. 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією України та чинним законодавством його прав та інтересів.

Враховуючи зазначене, позивач має законне право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби, оскільки така вимога відповідає нормам встановленим вимогам Порядку №178.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі справі №803/756/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку звернення до суду судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України).

Предметом даного адміністративного позову є невиплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на виплату зазначеної компенсації порушене відповідачем саме за наслідками розгляду його заяви від 01.11.2018, оскільки листом від 06.11.2018 №9832 Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні вимог позивача і вже 27 листопада 2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав (а.с. 5).

Таким чином, шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, в даному випадку, обчислюється з 31.08.2018 та позивачем не пропущений.

При цьому апеляційний суд вказує і на правову позицію Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що позивач є особою, якому встановлено І групу інвалідності, що значно ускладнює можливість реалізації права звернення до суду, то з метою недопущення ситуації позбавлення особи такого права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано розглянуто справу по суті.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, а відтак підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 08 липня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.