Справа № 480/352/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р. Справа № 480/352/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми по справі № 480/352/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту ГУ ДФС у Сумській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 15.11.2018 № Ф-1388-52 про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15 819,54 грн.

В обґрунтування позову посилається на протиправність спірної вимоги, яка сформована лише на підставі облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, без проведення жодних перевірок відносно позивача, складання актів перевірок або надання звітів про нарахування єдиного внеску, на підставі яких могла б бути сформована вимога. Враховуючи наведене, позивач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року по справі № 480/352/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженням про відсутність підстав для винесення оскаржуваної вимоги з огляду на те, жодних перевірок відносно позивача не проводилось, а сформована вимога була лише на підставі облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без зазначення обставин щодо наявності акту перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску та відображення обставин з приводу проведення такої перевірки. Не містять матеріали справи і звітів платника (позивача) про нарахування єдиного внеску, на підставі яких могла бути сформована відповідачем оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки). З посиланням на положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 стверджує, що підставою для відповідальності у вигляді прийняття вимоги про сплату боргу може бути лише несплата чи несвоєчасна сплата, а не відображення облікових даних в інформаційній системі органу доходів і зборів.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 07.03.2002 по 07.12.2018 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.36); в період з 13.03.2002 по 17.12.2018 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.

15.11.2018 Головним управлінням ДФС у Сумській області сформована та направлена на адресу позивача вимога №Ф-1388-52 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн в мінімальному встановленому законом розмірі (а.с.13).

Згідно витягу з історії недоїмок, сформованого на підставі ІКП ІТС "Податковий блок" та відомостей з картки платника податків, заборгованість, вказана в недоїмці, складається з боргу за 2017 рік в сумі 8448 грн. та недоїмки за перші три квартали 2018 року в сумі 7371,54 грн. (а.с. 43-44).

Не погодившись із вказаною вище вимогою, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про її скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна вимога ГУ ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, отже, є законною та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464).

Положеннями абзацу третього пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Законом України від 06.12.2016 №1774 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, у пункті 2 частини першої статті 7, в абзаці першому слова «за місяць, у якому отримано дохід (прибуток)" замінено словами «на місяць»; у першому реченні абзацу другого слова «має право самостійно» замінено словами «зобов`язаний».

У зв`язку з вказаними змінами положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 викладено в наступній редакції : «У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску".

Таким чином, законодавцем встановлено обов`язковість визначення бази нарахування єдиного внеску і у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, до яких віднесено і позивача по справі.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 4 ст.4 Закону №2464). Позивача не віднесено законом до вказаної категорії осіб.

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями не передбачено. Неподання звітності відповідно до вимог законодавства, що чинне з 01.01.2017 не звільняє платника від сплати єдиного внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 статті 1 Закону №2464).

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Частиною п`ятою ст.8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік щонайменше 8448грн. (3200,00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII Про Державний бюджет України на 2018 рік, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%).

Приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 ч.1 ст.1 Закону № 2464).

Згідно з ч.3 ст.25 Закону № 2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (абз.3 ч.4 ст.25 Закону № 2464).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів регламентовано Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015, № 449, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі по тексту Інструкція № 449).

Зі змісту пункту 7 ч.1 ст.13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції № 449 вбачається, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Положеннями пункту 3 розділу ІV Інструкції № 449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з нормами пункту 4 розділу ІV Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Положеннями пункту 5 розділу ІV Інструкції № 449 встановлено, що протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Аналіз вищенаведених норм права та встановлених фактичних обставин у справі, дає підстави дійти висновку, що позивач, який перебував за спірний період на загальній системі оподаткування, в незалежності від отримання ним доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу прибутку, як платник єдиного внеску зобов`язаний був визначити базу нарахування не менше за розмір мінімального страхового внеску. Враховуючи встановлене судами першої та апеляційної інстанцій нездійснення таких дій позивачем, слід дійти висновку, що відповідачем було правомірно сформовано вимогу про сплату богу (недоїмки), оскільки у платника на кінець календарного місяця за даними інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу рахувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску на підставі, що перевищувала 10 гривень.

Вищенаведена правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 по справі №813/3060/16 (адміністративне провадження №К/9901/35973/18), яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналогічне правило закріплено в статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 15 листопада 2018 року згідно з обліковими даними картки особового рахунку платника за позивачем рахується заборгованість на загальну суму 15819,54 грн. Інших належних та допустимих доказів, які б вказували на відсутність боргу, не надано.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог Закону № 2464 та Інструкції № 449, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 № Ф-1388-52 на загальну суму 150248,25 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що відповідач не мав повноважень нарахувати єдиний внесок лише на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, оскільки такі повноваження він має в силу положень пункту 3 розділу VI Інструкції №449.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 480/352/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій