Справа № 522/11343/19
Суддя: Нікітіна С. Й.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/743/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Нікітіної С.Й.

за участю секретаря судового засідання Віноградової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України посилаючись на те, що 27.06.2019 року громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 здійснив спробу перетину державного кордону із України в Угорщину поза пропуском через державний кордон України у складі групи осіб на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби «Косине» відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону.

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 грубо та свідомо порушив законодавство України, а саме не виконання контролю при перетинанні державного кордону України.

На даний час громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

30.06.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов?язано його покинути територію України у термін до 05.07.2019 року.

У визначений термін громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України не виїхав, що свідчить про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі.

Представники позивача - Стельмах О.М . та Кононєнко Н .О. у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідач і його представник адвокат Фіхтман Р.Л. позов не визнали в повному обсязі, пояснивши, що на протязі п?яти місяців свого незаконного перебування на території України відповідач не намагався узаконити своє перебування, однак наразі він готовий скористатися правовою допомогою для запобігання виїзду з України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.06.2019 року громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 здійснив спробу перетину державного кордону із України в Угорщину поза пропуском через державний кордон України у складі групи осіб на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби «Косине» відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону.

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 грубо та свідомо порушив законодавство України, а саме не виконання контролю при перетинанні державного кордону України.

На даний час громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

30.06.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов?язано його покинути територію України у термін до 05.07.2019 року.

У визначений термін громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України не виїхав.

Відповідно до протоколу № 000236 від 08.07.2019 року об 14.45 годині громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано.

Так, частиною 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п.14 ст.1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ч.1 ст.23 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст.16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 ст.4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом пункту 2 ст.25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 ст.263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і з`ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно з п.27 ч.1 ст.1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Крім того, відповідно до п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п."f" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду.

Крім того, суд критично оцінює заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи, так як відповідно до положень ст. 289 КАС України такі справи розглядаються в день звернення до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 08.01.2020 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 09 липня 2019 року.

Суддя С.Й. Нікітіна