Справа № 266/470/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року справа №266/470/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 18 квітня 2019 р. у справі № 266/470/19 (головуючий І інстанції Курбанова Н.М., повний текст складено 18.04.2019 року в м.Маріуполь Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського рядового 1 батальйону 4 роти управління патрульної поліції в місті Маріуполі Кулеби Владислава Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Поліцейського рядового 1 батальйону 4 роти управління патрульної поліції в місті Маріуполі Кулеби Владислава Володимировича (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАВ №840003 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване 05.01.2019р. відносно притягнення до адміністративної відповідальності, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., громадянина України ОСОБА_1 , яка була винесена поліцейським 1 батальйону 4 роти УПП у м.Маріуполі рядовим поліції Кулебою Владиславом Володимировичем (а.с. 2-5).

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05.01.2019 року відповідачем винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, серії ЕАВ №840003, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови, складеної поліцейським 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Кулебою В.В., він 05.01.2019р. о 17 год. 34хв., керуючи транспортним засобом «Кіа», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Енгельса (Казацька), у м. Маріуполі, здійснив зупинку на пішохідному переході, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9.г ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 122 КУпАП. Він свою провину заперечує, вини не визнає, оскільки 05.01.2019р. він знаходився у транспортному засобі «Кіа», р.н. НОМЕР_1 , який стояв по вул. Енгельса (Казацька), біля буд. 26, у м. Маріуполі, коли до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він порушив ПДР, оскільки здійснив зупинку на пішохідному переході позначеному дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід». Здійснивши зупинку за вказаною адресою він не міг бачити будь-яку дорожню розмітку, так як дорожнє покриття було повністю вкрито сніговим та льодовим шаром, а дорожні знаки заліплені снігом. Крім того, відповідно до п.15.9.г зупинка забороняється на пішохідних переходах та ближче 10м. від них з обох сторін, однак поліцейський не замірив відстань від його транспортного засобу до пішохідного переходу. При розгляді справи ним було заявлені клопотання, які в порушення ст.268 КУпАП дотепер не розглянуті, а саме про: надання відомостей щодо дати встановлення дорожнього знаку Пішохідний перехід; надання відомостей щодо законності знаходження робітників поліції за адресою АДРЕСА_1 , згідно маршрутного листа; надання відомостей, чи зверталися співробітники поліції до служби комунального господарства з вимогою розчистити територію (в т.ч. дорожнє покриття) за адресою АДРЕСА_1 . Оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а тому не відповідає приписам ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 квітня 2019р. у справі №266/470/19 у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 34-35).

Позивач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вважає, що судом не з`ясовано в повному обсязі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що не міг бачити будь-яку дорожню розмітку, так як дорожнє покриття було повністю вкрито сніговим та льодовим шаром, а дорожні знаки заліплені снігом. Відповідно до п.15.9.г зупинка забороняється на пішохідних переходах та ближче 10м від них з обох сторін. Таким чином, для об`єктивного та всебічного з`ясування обставин поліцейський мав заміряти відстань від ТЗ до пішохідного переходу, щоб впевнитись в наявності або у відсутності в діях складу адміністративного правопорушення. Також інспектором не були з`ясовані обставини які мають значення для справи, що є порушенням ст.ст. 280, 283 КУпАП. Згідно п.1ч.1 ст.35 «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти ТЗ у разі якщо водій порушив ПДР. Вказана норма передбачає дії поліцейського у разі якщо транспортний засіб знаходиться у русі. Однак, інспектор підійшов коли ТЗ не знаходився у русі, а знаходився у нерухомому стані. Таким чином, у інспектора не було підстав виносити постанову про накладення на мене адміністративного штрафу. Крім того, суд не прийняв до уваги наданий мною фотознімок частини автомобіля, який стоїть на снігу, як і мої посилання на вкриту снігом дорожню розмітку. Також, поліцейський з постановою мене не ознайомив, що підтверджується відсутністю подальшого відеозапису та в графі про отримання копії документів в постанові чітко зазначено, що «від підпису відмовився».

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Постановою серії ЕАВ №840003 від 05.01.2019 року, винесеною поліцейським 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Кулебою В.В., Конишева Г.А. було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу 225 грн.

В постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 05.01.2019р. о 17год.34хв., керуючи транспортним засобом «Кіа Сeed», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Енгельса (Казацька), буд.26, у м. Маріуполі, здійснив зупинку на пішохідному переході, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», чим порушив п. 15.9.г ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 7).

Спірним у справі є протиправність постанови серії ЕАВ №840003 від 05.01.2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Підпунктом 15.9.г Правил дорожнього руху України передбачено, що зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно ч. 1ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП, а дії відповідача з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності правомірними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з вимогами статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил паркування транспортних засобів (зокрема частини перша, друга і третя ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено «Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно з п. 4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, в тому числі ч. 1ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Cудом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявний диск з відеофайлами з нагрудного відеореєстратора інспектора з фактом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до відеозапису, водій транспортного засобу «Кіа Сeed», НОМЕР_1 , дійсно здійснив зупинку транспортного засобу в порушення вимоги дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід», який не був заліплений снігом, та пояснив, що коли побачив знак, то одразу ж планував поїхати, для чого завів автомобіль прогрітися.

У відповідності до п. 33.5 Правил дорожнього руху, знаками 5.35.1-5.35.2 позначається «Пішохідний перехід». Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1 - 5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Як вбачається з відеозапису, о 17 год. 33 хв. 30 с., позначення пішохідного переходу здійснено двома знаками 5.35.2 - ліворуч від дороги, 5.35.1 разом зі знаком 3.1 «Рух заборонено» та табличкою 7.3.1 «Напрямок дії» - праворуч від дороги.

Відповідно до п. 8.2 ПДР України дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що він не міг бачити дорожню розмітку, так як дорожнє покриття було повністю вкрито сніговим шаром, а дорожні знаки заліплені снігом та що для об`єктивного та всебічного з`ясування обставин поліцейський мав заміряти відстань ТЗ до пішохідного переходу, з огляду на наступне.

Відповідно до відеозапису дорожні знаки, які встановлені ліворуч та праворуч від дороги, мають добру видимість за напрямком руху. Транспортний засіб «Кіа Сeed», р.н. НОМЕР_1 , в порушення п. 15.9г ПДР України, знаходився саме під знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід», тобто на межі пішохідного переходу. Та саме за зупинку на пішохідному переході, позначеному дорожнім знаком позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд також вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що інспектором не були з`ясовані обставини які мають значення для справи.

На підтвердження порушення позивачем пункту 15.9г ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апелянта, що норма п.1 ч.1 ст. 35 «Про Національну поліцію» не передбачає дії поліцейського у разі якщо транспортний засіб знаходиться у нерухомому стані, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Відповідно до пункту 1 та 2 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, зазначене спростовує посилання апелянта про відсутність підстав виносити постанову про накладення адміністративного штрафу.

Колегія суддів також не погоджується з доводом апелянта, що суд першої інстанції не приймаючи до уваги фотознімок частини автомобіля порушив ст. 245 КУпАП, оскільки в мотивувальній частині рішення судом було обґрунтовано відхилене наданий доказ та зазначено, що притягнуто позивача до адміністративної відповідальності не за порушення дорожньої розмітки, а за порушення вимог дорожнього знаку.

Щодо доводу апелянта, що поліцейський з постановою не ознайомив, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови серії ЕАВ №840003 від 05.01.2019 року в графі «Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови» зазначено - «від підпису відмовився». Даний факт не може бути підтвердженням того, що поліцейським була порушена процедура оголошення постанови. В матеріалах справи відсутній відеозапис з оголошенням та врученням постанови. Але слід зазначити, що позивач просив направити постанову поштою (17 год. 44хв. 40с відеозапису), але працівники поліції зауважили, що постанова буде оголошена та вручена зараз же на місці (17 год. 44хв. 45с відеозапису).

Тобто, доводи апеляційної скарги, щодо не оголошення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність підпису про отримання екземпляру, не обумовлюють скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. А в матеріалах справи наявні беззаперечні докази вчинення позивачем вказаного правопорушення.

З урахуванням викладеного, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 18 квітня 2019 р. у справі № 266/470/19 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Маріуполя від 18 квітня 2019 р. у справі №266/470/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць