Справа № 703/1034/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 703/1034/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Пасацька Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Сміла, дата складання повного тексту рішення - 04 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області (далі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року.

29 березня 2019 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання представника відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Возного С.І., в якому останній просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення без розгляду в зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.

Клопотання обґрунтовує тим, що 23 квітня 2018 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, як порушення правил благоустрою територій населених пунктів. Вказаного числа ОСОБА_1 роз`яснено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 27 квітня 2018 року о 09 годині 00 хвилин в приміщенні виконавчого комітету Смілянської міської ради.

27 квітня 2018 року в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення комісією встановлено, що громадянин ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та в межах передбаченої санкції накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Копія постанови від 27 квітня 2018 року направлена на адресу ОСОБА_1 звичайним листом.

ОСОБА_1 роз`яснено, що вказаний штраф необхідно сплатити до місцевого бюджету за вказаними у постанові реквізитами протягом 15 днів з дня отримання постанови про накладення штрафу.

Протягом зазначеного строку ОСОБА_1 добровільно не сплатив вказаний адміністративний штраф, внаслідок чого адміністративною комісією постанову про накладення адміністративного стягнення направлено до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для примусового стягнення адміністративного стягнення.

Постановою державного виконавця Смілянського МВ ГТУЮ у Черкаській області від 22 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №57040166 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 850 гривень.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №57040166 про стягнення з нього штрафу в розмірі 850 гривень. В матеріалах виконавчого провадження, зокрема, наявний оригінал оскаржуваної постанови.

Посилається на те, що позивач не заперечує про його ознайомлення з постановою №38 від 27 квітня 2018 року, в обґрунтування поважності пропуску строку для звернення для звернення до суду ОСОБА_1 посилається його пропущенням через зловживання адвокатом Погорілим Р.О., який бездіяв та заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 за надання юридичної допомоги.

Однак, такі посилання не ґрунтуються на жодному належному, допустимому, достовірному доказі, а є лише припущенням позивача, яке на переконання представника відповідача не підтверджує поважність його пропуску, а звернення позивача до представника ОСОБА_3 не позбавляло права позивача на оскарження постанови адміністративної комісії.

Крім того, зі змісту доданої до позовної заяви довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, у тому числі і в судах, з 08 червня 2016 року. Тобто позивач, достовірно знаючи про наявність адміністративного стягнення та відкритого виконавчого провадження з 23 серпня 2018 року з позовною заявою про оскарження постанови адміністративної комісії звернувся лише 18 березня 2019 року.

Посилаючись на вищевказані обставини, вважає, що строк звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року позивачем пропущено без поважних причин.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року клопотання представника відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Возного С.І. про залишення позову без розгляду - задоволено та позовну заяву залишити без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що останньою пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних на те причин.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що 23 квітня 2018 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, як порушення правил благоустрою територій населених пунктів.

Позивач вважаючи вищезазначену постанову протиправною звернувся з адміністративним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду з позовною заявою до неї додано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно п.7 ч.9 ст.171 КАС України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику (повідомлення) сторін.

21 березня 2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області постановлено ухвалу про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 , до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У вищевказаній ухвалі зазначено, зокрема, результат клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що під час вирішення клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, суддею встановлено:

«Так, частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Таким чином, на момент подачі позову в справах щодо, зокрема, оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності встановлюється десятиденний строк звернення до суду з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена відповідачем 27 квітня 2018 року.

Щодо посилання невиконання адвокатом Погорілим Р.О. до якого звернувся позивач для захисту своїх обов`язків, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з позовної заяви та клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, з метою оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення, які винесені у 2017-2018 роках відносно позивача, останній звернувся до адвоката Погорілого Р.О., якому надав за виконання вказаної роботи грошову суму, однак адвокат своїх зобов`язань не виконав та вказану постанову №38 від 27 квітня 2018 року не оскаржив. Про даний факт позивач дізнався лише 10 березня 2019 року.

Відповідно до витягу з реєстру Національної асоціації адвокатів України, ОСОБА_3 , являється адвокатом, однак його адвокатська діяльність була зупинена згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 28 січня 2016 року на підставі заяви, яка поновлена на п.1 ч.4 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 05 січня 2018 року на підставі заяви та знову зупинена п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви.

Доказів виконання адвокатом Погорілим Р.О. своїх зобов`язань перед позивачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови, її копія позивачу ОСОБА_1 не вручалася, що позбавляє суд об`єктивної можливості встановити точну дату, коли останній дізнався про порушення свого права, що не може виключати дату, зазначену позивачем - 10 березня 2019 року.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини».

З врахуванням вищевикладеного ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року, якою відрито провадження у вищевказаній справі, за результатами розгляду клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішено поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року, винесеної адміністративною комісією при виконавчому комітеті Смілянської міської ради, про що зазначено в резолютивній частині вказаної ухвали окремим пунктом.

Відповідно до ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Згідно ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.5 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Разом з тим, як вбачається з доданих до клопотання представника відповідача письмових доказів, позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 вищевказаних норм чинного законодавства України не дотримано.

Так, постановою №38 від 27 квітня 2018 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Смілянської міської ради, відповідно до вимог ст.ст.213, 218 КУпАП, Положення про адміністративні комісії розглянула протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи подані Інспекцією з благоустрою, екології та забудови міста виконавчого комітету Смілянської міської ради на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , який згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23 квітня 2018 року №000025, 23 квітня 2018 року о 14 годині 50 хвилин по АДРЕСА_2, складував ґрунт та будівельні матеріали у не відведеному місці, чим порушив п.12.3.8 Правил благоустрою території міста, затверджених рішенням Смілянської міської ради від 23 червня 2011 року №10-11/VІ, за що передбачена відповідальність ст.152 КУпАП. Адміністративна комісія постановила: накласти на громадянина ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень.

У вищевказаній постанові зазначено, що постанову адміністративної комісії може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення - у виконавчий комітет Смілянської міської ради або в Смілянський міськрайонний суд відповідно до ст.ст.287, 288, 289 КУпАП.

Щодо посилання представника відповідача на те, що оскаржувана постанова була направлена на адресу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги зазначені вище посилання оскільки вони жодним доказом не підтверджені та не зазначено дати направлення вказаної постанови на адресу позивача.

Щодо перебування оскаржуваної постанови на виконання та відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до постанови ВП №57040166 про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2018 року, головним державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Педченко Альоною Сергіївною, розглянуто заяву про примусове виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в сумі 850 гривень, та вирішено відкрити виконавче провадження з виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в сумі 850 гривень.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в сумі 850 гривень, містить зазначена постанова.

Листом №12776 від 22 серпня 2018 року Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області направив на адресу ОСОБА_1 для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2018 року, винесену при примусовому виконанні постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія.

Як вбачається з титульного листа виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія, на його звороті наявний рукописний текст: «З матеріалами виконавчого провадження ознайомився, копію отримав особисто на руки. 23.08.2018, підпис, ОСОБА_6 ».

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 особисто був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія, в яких міститься оскаржувана постанова, - 23 серпня 2018 року, колегія суддів вважає, що саме 23 серпня 2018 року позивачу ОСОБА_1 стало достовірно відомо про винесення оскаржуваної постанови, в цей же день ним була отримана оскаржувана постанова та він був ознайомлений з її змістом, в якому, зокрема, роз`яснено порядок її оскарження.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 , на час звернення до суд з позовною заявою про скасування постанови №38 від 27 квітня 2018 року, достовірно усвідомлюючи, що він був ознайомлений з оскаржуваною постановою та її змістом 23 серпня 2018 року, у своїй позовній заяві та у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду з позовом про оскарження постанови, вищевказаних обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо поновлення строку на звернення до суд з позовом, не вказав, тим самим приховавши докази, які були наявні в його розпорядженні, що є порушенням його обов`язків, передбачених ст.44 КАСУ, та таким чином ввів суд в оману з метою уникнення наслідків пропущення строків оскарження постанови.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що строк оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, слід рахувати з 23 серпня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких впиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, строк на звернення до суд з позовною заявою щодо оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року у позивача ОСОБА_1 закінчився 04 вересня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо посилання позивача на те, що строк оскарження постанови пропущений з поважних причин, в зв`язку з зловживанням адвоката Погорілого Р.О., який повинен був оскаржити дану постанову, однак без діяв, що стало відомо позивачу лише 10 березня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з витягу реєстру Національної асоціації адвокатів України, ОСОБА_3 , являється адвокатом, однак його адвокатська діяльність була зупинена згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 28 січня 2016 року на підставі заяви, яка поновлена на п.1 ч.4 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 05 січня 2018 року на підставі заяви та знову зупинена п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви.

Отже, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо про винесення оскаржуваної постанови 23 серпня 2018 року, а адвокатська діяльність адвоката Погорілого Р.О. була зупинена відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви останнього, суддя приходить до висновку, що адвокат Погорілий Р.О. не мав права надавати позивачу ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року правову допомогу, як адвокат та вчиняти будь-які дії від імені ОСОБА_1 .

При цьому, будь-яких доказів укладення позивачем ОСОБА_1 з адвокатом Погорілим Р.О. договору про надання правової допомоги або уповноваження останнього шляхом надання відповідної довіреності представляти його інтереси, матеріали справи не містять.

Крім того, факт самостійного ознайомлення позивача ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваної постанови, свідчить про відсутність будь-якої домовленості з адвокатом Погорілим Р.О. щодо надання йому правової допомоги під час оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року.

Будь-яких інших доводів позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, матеріали справи не містить.

Також, відповідно до довіреності від 08 червня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М., зареєстрованої в реєстрі за №2522, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , представляти його інтереси усіма законними засобами, зокрема, в судових органах, підписувати та подавати від його імені та у його інтересах усі необхідні документи, заяви, у тому числі позовні.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 мав можливість у встановлений законом строк з 23 серпня 2018 року як самостійно, так і через свого представника ОСОБА_2 оскаржити постанову №38 від 27 квітня 2018 року, як до виконавчого комітету Смілянської міської ради, так і до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Разом з тим, доказів оскарження зазначеної постанови до виконавчого комітету Смілянської міської ради, матеріали адміністративної справи не містять.

Жодного доказу, який свідчить про поважність причин не оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, з 23 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року, тобто більше ніж шість місяців, позивачем та його представником не надано.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що саме в зв`язку з бездіяльністю позивача ОСОБА_1 ним без поважних причин пропущено строк на оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, в зв`язку з чим висновки судді викладені в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року щодо поновлення строку на звернення з позовною заявою про оскарження вказаної постанови, є передчасними, а інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суддя не знаходить.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Чинний КАС України являється частиною законодавства України, положення якого, у встановленому законодавством України порядку, неконституційними не визнавалися, тому є такими, що відповідають Конституції України.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Враховуючи вищевикладені норми основного закону України, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_2 , зобов`язані неухильно додержуватися норм чинного Кримінального процесуального кодексу України, та в разі їх недодержання повинні бути готовими до настання для них, передбачених чинним законодавством України, негативних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Порядок доступу до правосуддя шляхом звернення з адміністративним позовом встановлений чинним КАС України, в зв`язку з чим позивач та його представник зобов`язані неухильно додержуватися зазначених в ньому норм, що є безумовною підставою для отримання доступу до правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, останній виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

При прийнятті вказаного рішення, суддею враховано практику Європейського суду з прав людини, який у справі Bellet v. France зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу..

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі встановлено передчасний в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, при цьому інші підстави для визнання причин пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду поважними, відсутні, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

При цьому, повинен зазначити, що прийняття вищевказаного рішення, яке прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодним чином не свідчить про обмеження доступу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 до правосуддя, оскільки спонукає їх неухильно дотримуватися Конституції України та КАС України, обирати спосіб захисту своїх прав у передбачений вказаними законами спосіб та строки, який надає судді, на законних підставах, які ґрунтуються на наданих сторонами доказах, здійснити захист їх прав та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало нормам матеріального та процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим позов належить залишити без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 250, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук