Справа № 480/2288/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2019 р. Справа № 480/2288/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Петренко Н.А.,
представника відповідачів - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Кошеленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "А-Муссон" до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, третя особа - Головне управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» (далі - позивач, ТОВ «А-Муссон») звернулося до суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі відповідач-1, ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області), третя особа - Головне управління ДФС у Сумській області (далі - третя особа, ГУ ДФС у Сумській області), в якій просило визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №58225911 від 10.06.2019, винесену головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком Володимиром Олександровичем (далі Діхтяренко В.О.).
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова винесена передчасно, та головним державним виконавцем було порушено порядок виконання рішень немайнового характеру, встановлений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження») та розділом IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція №512/5). Так, зазначив, що на порушення вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» та п.8 Розділу І Інструкції №512/5 у матеріалах виконавчого №58225911 відсутні акти державного виконавця про перевірку виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/1048/17 від 10 серпня 2017 року та перевірка виконання рішення суду не проводилася. У зв`язку з цим вважає, що порядок виконання рішення немайнового характеру встановлений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», п. 1 Розділу IX Інструкції №512/5 державним виконавцем дотримано не було, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 27.06.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 08.07.2019 (а.с.2).
Відповідач-1, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив (а.с.41-46), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю. Так, зазначив, що ні ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», ні п.1 Розділу IX Інструкції №512/5 не передбачено обов`язковості складання акта при перевірці виконання рішення немайнового характеру. Твердження позивача про те, що перевірка виконання рішення суду не проводилась є неправдивим так, як державним виконавцем 19.02.2019 та 28.05.2019 на адресу боржника були направлені вимоги про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв відповідно до наданих йому повноважень в порядку, що визначений законом для виконання даної категорії справ.
08.07.2019 третьою особою було подано пояснення (а.с.36-37), відповідно до якого представник просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень, визначених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».
В судовому засіданні 08.07.2019 за клопотанням представника позивача та з метою повторного витребування у відповідача-1 положення про ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області було оголошено перерву до 10.07.2019.
10.07.2019 ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засіданні до участі у розгляді справи як співвідповідача було залучено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі відповідач-2, УДВС ГТУЮ у Сумській області).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи також проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №58225911, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 03.05.2018 Сумським окружним адміністративним судом у справі №818/1048/17 було видано виконавчий лист про зобов`язання ГУ ДФС у Сумській області підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про повернення ТОВ «А-Муссон» надмірно сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 1 971 945,00грн. (а.с.14,49).
30.01.2019 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58225911 з приводу примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.10,50), в якій зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. 30.01.2019 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ГУ ДФС у Сумській області (а.с.12,52).
Постанову про відкриття виконавчого провадження представник третьої особи отримав 05.02.2019, що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення (а.с.51).
19.02.2019 заступником начальника Управління - начальником ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Литвиненком О.О. на адресу боржника, ГУ ДФС у Сумській області, направлено вимогу про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження за №02.1-13/58225911/4 (а.с.53), яку отримано представником третьої особи 22.02.2019 (а.с.54).
27.02.2019 до ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області у відповідь на вимогу надійшов лист від 25.02.2019 за №4901/10/18-28-10-02-23 від ГУ ДФС у Сумській області про те, що було подано позов до Сумського окружного адміністративного суду про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.55).
04.03.2019 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. було винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ДФС у Сумській області в сумі 5100,00грн. та встановлено новий строк виконання боржнику рішення суду - протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.56). Постанову про накладення штрафу боржником отримано 11.03.2019 відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.57).
26.03.2019 до відповідача-1 надійшов лист від ГУ ДФС у Сумській області про наявність обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення у справі №818/1048/17. Так, з посиланням на п.п.43.1, 43.2 ст.43 Податкового кодексу України, в листі було зазначено, що надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню, крім випадків наявності у платника податків податкового боргу. Згідно інтегрованої картки, за ТОВ «А-Муссон» наявний податковий борг по податку на додану вартість у розмірі 439 559,73грн. Також було зазначено, що ГУ ДФС у Сумській області оскаржує постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору. Додатково зазначено, що ГУ ДФС у Сумській області до відкриття провадження у справі направлено до ДФС України лист щодо відображення в інтегрованій картці платника податків рішення суду (а.с.59).
28.05.2019 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. на адресу ГУ ДФС у Сумській області повторно направлено вимогу про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження за №02.1-13/58225911/4 (а.с.59).
Також, 10.06.2019 заступником начальника Управління - начальником ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Литвиненком О.О. та головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. складено та направлено повідомлення до Головного управління Національної поліції України у Сумській області про невиконання судового рішення, в якому просили відносно винних посадових осіб ГУ ДФС у Сумській області за невиконання рішення вирішити питання по суті (а.с.62-63).
В цей же день, 10.06.2019, головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Діхтяренком В.О. на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із здійсненням всіх передбачених ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» заходів (а.с.12, 64).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.3, ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Частинами 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.2).
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до п.1 Розділу ІХ Інструкції №512/5 виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
Положеннями ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. (ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вказане узгоджується з приписами ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено відповідальність за невиконання рішення, зокрема, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та визначені розміри штрафів у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Згідно п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
В той же час, системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що закінчення виконавчого провадження після направлення повідомлення органам досудового розслідування для притягнення винних осіб до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, є вичерпаними.
Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом можливих засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального порушення та може закінчити виконавче провадження, у зв`язку з чим досягається мета судового рішення - поновлення права особи за допомогою певних інструментів, якими володіє виключно держава, і не може володіти особа.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем закінчено виконавче провадження у зв`язку з тим, що він прийшов до висновку про неможливість виконати виконавчий документ без участі боржника. В той же час, надані представником відповідачів матеріали виконавчого провадження не містять доказів на підтвердження обставин перевірки виконання рішення боржником безпосередньо перед тим, як прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, зокрема, 07.06.2019 чи 10.06.2019.
Представник відповідачів, зокрема, у відзиві (а.с.45) стверджує, що перевірка виконання рішення відбувалась шляхом направлення 19.02.2019 та 28.05.2019 вимог про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження. В той же час, приписи Закону України «Про виконавче провадження» виокремлюють надання законних вимог виконавця від інших виконавчих дій та прийнятих рішень, так, відповідно до ч.1 ст. 13 вказаного закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, приписи ч.ч.1,2,3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», зазначені вище, вимагають від виконавця вчинення декількох дій, серед яких перевірка виконання рішення та надання вимоги боржнику про виконання рішення, що є різними за своєю правовою природою діями. Вимога - це запит щодо надання інформації, та який вимагає вчинення певних дій, в той час як перевірка виконання рішення - це комплекс дій, які направлені на встановлення факту виконання чи невиконання рішення, що перебуває на виконанні. В свою чергу, відповідно до п.8 Розділу І Інструкції №512/5 підтвердження певних встановлених фактів або подій здійснюється за допомогою акта, який складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій.
Таким чином, суд визнає, що незважаючи на те, що норми ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» хоча і не містять припису щодо складання актів, системний аналіз вказаних вище норм дає підстави вважати, що фіксація факту перевірки виконання рішення має здійснюватись за допомогою складання відповідного акта, якого як встановлено в судовому засіданні, в тому числі перед закінчення виконавчого провадження, складено не було.
Також, у сукупності із положеннями ст.ст.2, 18 Закону України «Про виконавче провадження» суд не вбачає у змісті ст.63 цього ж Закону наявності ознак імперативності припису щодо закінчення виконавчого провадження у разі повторного невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника.
Так, згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За змістом ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
При цьому, Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, ст. 18, та Інструкцією №512/5, виконавцю надано широке коло прав при здійсненні примусового виконання рішень, спрямованих на забезпечення реального виконання таких рішень. До таких прав, зокрема, але не виключно, належать права виконавця:
з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;
викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні;
залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;
вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
В даному випадку виконавець обмежився накладенням на боржника штрафу та стягненням виконавчого збору, а також направленням двох вимог та повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Однак, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб боржника не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання (направлення повідомлення), оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення повідомлення до органу досудового розслідування не є підставою закінчення виконавчого провадження.
Отже, якщо у держаного виконавця залишаються засоби, способи і можливість, визначені Законом України «Про виконавче провадження» для продовження вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду, провадження не може бути закінченим.
При цьому, як встановлено судом, виконавцем у постанові від 10.06.2019 про накладення на боржника штрафу (повторно) встановлено йому строк для виконання рішення 10 робочих днів, однак, того ж дня, без перевірки виконання рішення у встановлений строк, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, в даному випадку, винесення державним виконавцем постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду, та направлення повідомлення до органу досудового розслідування самі по собі не можуть бути достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки, у даному випадку виконавцем не було враховано усіх вищезазначених обставин, які мали значення для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.
Також варто зазначити, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Конституційним Судом України у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012р., зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2).
Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013р. вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (п.2.1).
Конституція України як Закон, який має найвищу юридичну силу, у статті 129-1 визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України установлює, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» (№ 1225/02) зазначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
При цьому, за приписами ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, винесення оскаржуваної постанови за обставин встановлених у даній справі, з позбавленням права стягувача у виконавчому провадженні повторно звернутись з цим же виконавчим листом з приводу примусового виконання рішення суду, повністю нівельовано гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також гарантії, надані статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не може відповідати суті приписів ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України .
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане положення, а також приписи ч.3 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «А-Муссон» суму судового збору в розмірі 1921,00грн., сплаченого ним за подання позовної заяви згідно платіжного доручення від 04.04.2019 №3651 (а.с.3) за рахунок бюджетних асигнувань саме УДВС ГТУЮ у Сумській області.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 287, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Діхтяренка Володимира Олександровича про закінчення виконавчого провадження від 10.06.2019 ВП №58225911.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко