Справа № 308/10276/17
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Львові та інспектора роти ВПОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Львові лейтенанта поліції Жаліба С.В. про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Львові та інспектора роти ВПОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Львові про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивує тим, що 09-го вересня, близько 01.00 год., рухаючись на автомобілі Ауді A4, н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіка Словаччина), по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м. Ужгород, на 619 км ділянки даної автодороги, був зупинений автопатрулем поліції д.н.з НОМЕР_2 , зупинившись згідно з Правил дорожнього руху очікував підходу патрульного поліцейського. Підійшовши до нього поліцейський представився як інспектор патрульної поліції Жаліба С.В. Даний інспектор обумовив зупинку його транспортного засобу порушенням Правил дорожнього руху, перетин суцільної лінії 1.1, та попросив його надати для перевірки документи, а саме, посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб, та як він сказав «страхівку», він наголосив інспектору на те, що поліс обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів пред`являються у випадках дорожнього транспортної пригоди, складання протоколу, зняття та перереєстрація ТЗ, але не відмовився та пред`явив страховий поліс компанії «Allianz» Словацької Республіки. На що, перевіривши його документи, він пред`явив претензії до даного полісу страхування, наголосивши, що даний страховий поліс діє лише в місці реєстрації ТЗ, хоча було наголошено на те, що страховка поширюється на країни Європи, включно Україна, на що він відповів, що має бути українська «цивілка», тому що по іноземним полісам страхування не виплачуються страхові випадки. Незважаючи на його зауваження інспектор Жаліба С.В. виніс на нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 655042, за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але при складанні даної постанови в графі № 7 «Прийняте по справі рішення: застосувати до» залишив не заповненим рядок «П.І.Б. особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».

Зазначає, що патрульний поліцейський лейтенант поліції Жаліба С.В. в подальшому, не провівши розгляду справи, не прийнявши до уваги його заперечення, керуючись власними переконаннями та врахувавши свої думки достатніми для визначення наявності обставин, які свідчать про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. та виніс постанову серії БР № 655042 за ч. 1 ст. 126 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення від 09.10.2017 року.

Вважає, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою і такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Зокрема, інспектор поліції не дотримався положень закону та розглянув однобічно дану справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортною засобу, грубо порушив її права, позбавивши цим її прав та свобод закріплених чинними нормами законодавства. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортною засобу інспектор поліції не дав йому можливості скористалися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Ним було проігноровано його клопотання, які дали б можливість всебічно, повно та об`єктивно розглянути дану справу та правильно прийняти рішення. Інспектор поліції проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу унеможливлює виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Після висловлення звинувачень йому інспектор поліції пішов до свого патрульного автомобіля, де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляд справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, свідки та не досліджені характеризуючи щодо особи.

Крім того, позивач вважає, що постанова серії БР № 655042 по справі про адміністративне правопорушення від 09.10.2017 року прийнята з порушеннями його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, так як жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв, а «зелена карта» терміном дії до 30.09.2018 року поширюється і на територію України, що й зазначено у таблиці країн поширення дії «зеленої карти».

На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 655042 по справі про адміністративне правопорушення від 09.10.2017 року, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач у даному судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, та просив задовольнити.

Відповідачі у дане судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, заперечення (відзив) на позовну заяву не подали та клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора ТОР ВпОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Львові ДПП лейтенанта поліції Жаліба С.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 655042 від 09.10.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 09.10.2017 року, о 01.17 год., на а/д Київ-Чоп 619 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Audi A4», номерний знак НОМЕР_3 , здійснив перетин білої суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1, а також не мав при собі полісу ОСЦПВ наземного транспортного засобу, чим порушив п. п. 8.5.1, 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі Правила).

Відповідно до п. 1.9 Правил особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказується на порушення ним вимог 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і четверта статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушеннями його прав та чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв, а «зелена карта» терміном дії до 30.09.2018 року поширюється і на територію України, що й зазначено у таблиці країн поширення дії «зеленої карти».

Частиною 1 ст. 126 КУпАП (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 1 п. 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред`являти його для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух лише у випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п. 21.2 вказаної статті, контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Разом з тим, згідно з п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі договір міжнародного страхування).

Пунктами 10.3, 10.4 ст. 10 Закону визначено, що договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах. Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

На підтвердження своїх доводів позивачем до позову додано копію документу на словацькій мові страхового полісу SК/009/ Allianz Slovenska poistovna, a.s., як зазначає позивач.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Разом з тим, надані позивачем копії письмових доказів не засвідчені належним чином.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позов подано письмові докази (страховий поліс SК/009/ Allianz Slovenska poistovna, a.s.), викладені іноземною мовою без перекладу українською мовою.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою, суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2008 від 22.04.2008 року зазначає, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

За наведених обставин, без офіційного перекладу доданого до позову документу страхового полісу SК/009/ Allianz Slovenska poistovna, a.s., що викладений іноземною мовою (словацькою), суд позбавлений можливості надати йому оцінку щодо його належності, допустимості та достовірності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач після зупинки транспортного засобу інспектором поліції не надав на вимогу останнього належний документ, який свідчить про наявність у позивача поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Решта доводів позивача, наведених в позові, щодо неправомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови не спростовують зазначених вище висновків, а тому суд відхиляє їх.

Згідно з ч. 1 ст. 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою на позивача накладено штраф в розмірі 425 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме порушення п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ст. 126 КУпАП.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, позивач не надав доказів в підтвердження своїх доводів та обґрунтувань щодо безпідставності винесеної постанови.

Оскільки дані про порушення позивачем п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху та відповідно ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеної у відповідності до вимог чинного законодавства та уповноваженою посадовою особою, твердження позивача про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а тому суд вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову позивача не знайшли своє обґрунтування та підтвердження та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Приписами ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Львові та інспектора роти ВПОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Львові лейтенанта поліції Жаліба С.В. про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в м. Львові, що знаходиться за адресою: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів.

Відповідач: інспектор роти ВПОДДЗ батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Львові лейтенант поліції Жаліба С.В., що знаходиться за адресою: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 05 липня 2019 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.І. Бедьо