Справа № 480/1853/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р. Справа № 480/1853/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території. У зв`язку зі здійсненням антитерористичної операції на Сході України позивач змушена була виїхати до м. Кролевець Сумської області, де на даний час проживає. На даний час позивач перебуває на обліку в Глухівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, отримує пенсію за віком, яка перераховується на її картковий рахунок. Зазначає, що пенсія за віком їй призначена, але на непідконтрольної Уряду України території її виплата не проводилася.

Фактично пенсію позивач отримує з жовтня 2018 року.

Після надходження до відповідача електронної пенсійної справи 14 серпня 2018 року ним розрахована сума пенсії ОСОБА_1 за період з 28.05.2015 р. по 31.08.2018 р. включно та за вересень 2018 року, але не виплачена.

За повідомленням органу Пенсійного фонду України від 22.10.2018 р. № 7488/03-31 пенсія позивачці призначена з 29 квітня 2014 року, але її виплата не проводилася.

Повторно за поновленням виплати пенсії позивач звернулася до управління 17.09.2018 р. Управління, маючи станом на 07.09.2018 р. інформацію про перетин нею 20 червня 2018 року кордону в пункті пропуску "Майорське", з 01 вересня 2018 року припинило виплату їй пенсії до з`ясування причин.

У жовтні позивачці була нарахована та виплачена пенсія в сумі 1596,08 грн.

12.03.2019 р. представник позивача за довіреністю звернулася до Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з вимогою нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 29 квітня 2014 року по 37 травня 2015 року включно та за період з 28 травня 2015 року по 30 вересня 2018 року включно, на що отримала відмову. Позивач не погоджується з припиненням їй пенсійних виплат, вважає такі дії Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області протиправними, зазначаючи, що окреме рішення про припинення виплати пенсії ним не виносилося, відповідно, припинення виплат пенсії було здійснено відповідачем поза процедурою, встановленою законом. Крім того, позивач вважає, що і по суті підстав для позбавлення її пенсії у відповідача не було, оскільки це є обмеженням її конституційних прав. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що, по-перше, з огляду на те, що позивач стверджує про порушення своїх прав з жовтня 2018 року, а саме з листа Управління від 22.10.2018 р. № 7488/03-31, нею пропущено строк звернення до суду. При цьому будь-яких доказів наявності об`єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом, позивачем не надано.

По-друге, позивач перебуває на обліку в Глухівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи пенсія позивачці призначена з 29.04.2014 р., але нарахування пенсії не проводилося. Тому після взяття позивача на облік була розрахована загальна сума боргу з виплати пенсії відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 28.05.2015 р. по 30.09.2018 р. включно в сумі 56165,95 грн. Разом з тим, враховуючи, що пенсію позивачці призначено з 29.04.2014 р., а з заявою про призначення пенсії в порядку статей 44 та 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вона до Управління не зверталася, то втратила право на нарахування та виплату пенсії за період з 29 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року.

Крім того, виплату пенсії позивачці припинено на підставі рішення Управління від 10.09.2018 р. № 191863 у зв`язку з отриманням інформації про те, що нею 20.06.2018 р. здійснено перетин кордону в пункті пропуску Майорське, а станом на 07.09.2018 р. інформація про в`їзд її на підконтрольну територію України відсутня. Після звернення ОСОБА_1 17.09.2018 р. їй поновлено виплату пенсії. У свою чергу, заборгованість із виплати пенсії за минулі періоди - з 28 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року буде проведена на умовах окремого порядку за наявності відповідних асигнувань на вказані цілі. Зважаючи на викладене, в управління відсутні підстави для виплати позивачу заборгованості з виплати пенсії. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.07.2019 р. відповідача у справі - Глухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області - замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації від 29 травня 2018 року № , місце перебування якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11). Як пенсіонер за віком знаходиться на обліку в Глухівському об?'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області.

Пенсія позивачці призначена з 29.04.2014 р., але на непідконтрольній Уряду України території нарахування та виплата пенсії не проводилася.

Після взяття позивача на облік була розрахована загальна сума боргу з виплати пенсії відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 28.05.2015 р. по 30.09.2018 р. включно в сумі 56165,95 грн.

Рішенням Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 10.09.2018 р. № 191863 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії (а.с.15).

З вересня 2018 року після звернення ОСОБА_1 виплату пенсії їй поновлено.

Дії відповідача, що полягають у припиненні виплати пенсії позивачу, суд вважає протиправними з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 7 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими законами.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон N 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням та порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені у частині першій статті 49 Закону N 1058-IV, а саме виплата пенсії припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" 20 жовтня 2014 року N 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (зі змінами) від 15 квітня 2014 року N 1207-VII виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства", якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства.

Відповідно до пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. N 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою, та наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У даному випадку пенсія позивачці призначена з 24.09.2014 р., однак її виплата не проводилася, що не заперечується відповідачем. Відповідно, нарахована сума пенсії, на виплату яких позивач має право, не отримана нею своєчасно не з власної вини.

В подальшому виплату пенсії позивачці припинено на підставі рішення Управління від 10.09.2018 р. № 191863 у зв`язку з отриманням інформації про те, що нею 20.06.2018 р. здійснено перетин кордону в пункті пропуску Майорське, а станом на 07.09.2018 р. інформація про в`їзд її на підконтрольну територію України відсутня. Приймаючи рішення про припинення виплати пенсії, відповідач керувався розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 598-р "Про забезпечення доступу Пенсійного фонду України до інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон", відповідно до якого Пенсійний фонд України визначено суб`єктом інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон. Після з`ясування обставин встановлено, що дію довідки, яка підтверджує статус ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи, не скасовано, і після звернення ОСОБА_1 17.09.2018 р. виплату пенсії їй поновлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", пунктом 54 якого зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини, "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року N 8 "Про незалежність судової влади" встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відтак, посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. N 598-р є помилковим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме ч. 1 ст. 49 Закону щодо обов`язку прийняти рішення про припинення виплати пенсії, відповідно, не здійснюючи нарахування та виплату пенсії без прийняття рішення, відповідач діяв не у спосіб, передбачений законом.

У свою чергу, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту частини першої статті 122 КАС України вбачається, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.

Системний аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування підлягає застосуванню частина перша, а не друга статті 122 КАС України.

Так, заробітна плата і пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Такий висновок випливає з наступних положень законодавства.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого статті 1 Закону України "Про громадянство України" заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів.

Зі змісту Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У даному випадку необмежений строк звернення до адміністративного суду, встановлений спеціальним законом, тобто положення КЗпП України узгоджується з положенням частини першої статті 122 КАС України.

Таким чином, позивач має право на нарахування та виплату пенсії з 29.04.2014 р. по 27.05.2015 р. включно та на виплату пенсії за віком за період з 28.05.2015 р. по 30.09.2018 р. включно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Дії відповідача не відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправними, а порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суму пенсії за віком за період з 29 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року включно та виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 28 травня 2015 року по 30 вересня 2018 року включно.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 29 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року включно, щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 28 травня 2015 року по 31 серпня 2018 року включно та щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2018 року включно.

Скасувати рішення Глухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 10 вересня 2018 року № 191863 щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 29 квітня 2014 року по 27 травня 2015 року включно та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 28 травня 2015 року по 30 вересня 2018 року включно.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах