Справа № 140/1195/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1195/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гринчук Я.О.,

позивача ОСОБА_1 , представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача Виш А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 березня 2019 року: №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 6 026грн.09коп., в тому числі: на 4 820грн.87коп. за основним платежем та на 1 205грн.22коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 72 313грн.01коп., в тому числі: на 57 850грн.41коп. за основним платежем та на 14 462грн.60коп. за штрафними санкціями, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 890 209грн., в тому числі: за основним платежем 712 167грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 178 042грн., № про збільшення грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 34 656грн.65коп., в тому числі за основним платежем на суму 27 725грн.32коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6 931грн.33коп., а також рішення від 6 березня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 16 118грн.13коп. та вимоги від 6 березня 2019 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальну суму 68 435грн.71коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- в акті перевірки відповідач зробив хибний висновок про те, що позивач не мала права надавати послуги з організації харчування учнів у школах, будучи платником єдиного податку другої групи, а зобов`язана була перейти на застосування ставки єдиного податку визначеної для 3 або 4 групи або застосувати загальну систему оподаткування, оскільки позивач не надавала послуги, як вказано в акті перевірки, а забезпечувала харчуванням учнів шкіл, і такий вид діяльності є специфічним та відноситься до виробничо-торгівельної діяльності, а не сфери послуг;

- відповідач помилково зробив висновок, що позивач платник єдиного податку другої групи не має права здійснювати господарську діяльність з надання послуг юридичним особам неплатникам єдиного податку, однак обмеження надання послуг лише платникам єдиного податку стосуються сфери з надання послуг, але не стосуються 2 частини видів господарської діяльності «виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства», який безпосередньо здійснювала позивач, що підтверджується офіційним роз`ясненням ДФС України, розміщеним на загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (ЗІР);

- відповідач безпідставно зробив висновок про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, що призвело до нарахування податку на додану вартість за період з 11.01.2016 по 01.04.2018, адже така позиція суперечить Постанові KMУ від 02.02.2011 №116, якою затверджено «Порядок надання послуг з харчування дітей у дошкільних, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах, операції з надання яких звільняються від обкладення податком на додану вартість» та який передбачає, що від обкладення податком на додану вартість звільняються операції з надання послуг з харчування дітей у дошкільних, учнів у загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах у межах затверджених норм харчування в грамах, а для тих учнів, для яких не встановлено норми харчування в грамах, - у межах визначеної грошової норми.

В судових засіданнях позивач та його представники позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, відповіді на відзив, просили суд адміністративний позов задовольнити, додатково зазначивши, що перевірка безпідставно проводилась в приміщенні податкового органу, незважаючи на статус «позапланової виїзної» та з огляду на наявність орендованих позивачем приміщень, зокрема їдалень у кожній зі шкіл де здійснювалась діяльність підприємцем ОСОБА_1 . Крім того, представники позивача наголосили на відсутності обґрунтованих заперечень відповідача, оскільки останні полягали лише в цитуванні положень нормативно-правових актів, однак не містили фактичного спростування викладених в адміністративному позові обґрунтувань.

Представники відповідача в судових засіданнях проти позову заперечили з наступних підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додаткових письмових поясненнях:

- оскільки СПД ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність з надання послуг у сфері ресторанного господарства з юридичною організацією, не платником єдиного податку, а саме - Відділом освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької райдержадміністрації Волинської області, то перевіркою правомірно встановлено порушення правил перебування на спрощеній системі оподаткування;

- підприємцем було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, тому перевіркою з 01.10.2015р. даного суб`єкта господарювання переведено на загальну систему оподаткування, а відтак підприємець зобов`язаний зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням, оскільки загальна сума за 2015 рік від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень.;

- ФОП ОСОБА_4 В. не зареєструвалась платником ПДВ у термін до 10.01.2016, внаслідок чого операції з постачання товару, починаючи з 11.01.2016, підпадають під визначення об`єкта оподаткування та підлягають оподаткуванню за ставкою 20%, а сума податкових зобов`язань підлягає сплаті до бюджету;

- нездійснення переходу підприємця на загальну систему оподаткування спричинило невірне визначення доходу позивачем, що мало наслідком донарахування єдиного податку, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування;

- позивачу було відомо про проведення позапланової виїзної документальної перевірки, однак дії контролюючого органу щодо її проведення позивачем не оскаржувались, при цьому, ФОП ОСОБА_1 офісних приміщень не має, місце реєстрації підприємницької діяльності співпадає з її адресою проживання, документи для перевірки були надані в приміщенні ГУ ДФС у Волинській області, відповідно перевірка була проведена саме за адресою останнього, про що зазначено в акті перевірки, і будь-яких заперечень щодо порядку її проведення чи можливості допуску від позивача не надходило.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. При цьому, судом враховано наступне.

Посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 01.04.2018 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт № 1034/03-20-13-02/ від 21.01.2019, за висновками якого відповідачем встановлено вчинення позивачем наступних порушень:

- п.181.1 ст.181, п.183.2 ст.183, п.183.10 ст. 183, ч. «а» п.185.1. ст.185, ч. «а» п. 187.1 ст.187, п.200.1 п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну 712 167грн.13коп., в тому числі: за 2016 рік на суму 283 543грн.40коп., за 2017 рік на 359 207грн.53коп., та за 2018 рік на суму 69 416грн.20коп.;

- п.п. 44.1-44.3 ст. 44, п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 57 850грн.41коп., в тому числі: за 2015 рік на суму 21 641грн.30коп., за 2016 рік на суму 19 384грн.11коп.,та 2017 рік на суму 16 825грн.;

- - пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору в сумі 4 820грн.87коп., в тому числі: за 2015 рік на суму 1 803грн.44коп., за 2016 рік на суму 1 615грн.34коп.,та за 2017 рік на суму 1 402грн.08коп.;

- п.2 ч.1 ст.7, п.п. 2, 3, 9 ст.9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого встановлено заниження єдиного соціального внеску на суму 68 435грн71коп., в тому числі: за 2015 рік на суму 36 425грн.78коп., за 2016 рік в сумі 19 894грн.05коп. та за2017 рік на суму 12 115грн.88коп.;

- пп.4 п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено єдиний податок за ІІІ квартал (серпень-вересень) 2015 року в сумі 27 725грн.32коп.

Позивачем подано заперечення на акт перевірки в рамках процедури адміністративного оскарження, однак рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 01.03.2019 №2368/03-20-13-02- таке заперечення визнано необґрунтованим, вказано, що підстави для задоволення його вимог відсутні.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 06.03.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 6 026грн.09коп., в тому числі: на 4 820грн.87коп. за основним платежем та на 1 205грн.22коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 72 313грн.01коп., в тому числі: на 57 850грн.41коп. за основним платежем та на 14 462грн.60коп. за штрафними санкціями;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 890 209грн., в тому числі: за основним платежем 712 167грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 178 042грн.;

- № про збільшення грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на загальну суму 34 656грн.65коп., в тому числі за основним платежем на суму 27 725грн.32коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6 931грн.33коп.;

На підставі того ж акту перевірки відповідачем сформовано щодо позивача вимогу від 6 березня 2019 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальну суму 68 435грн.71коп. та прийнято рішення від 6 березня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 16 118грн.13коп.

Висновки акту перевірки № 1034/03-20-13-02/ від 21.01.2019 щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на твердженні контролюючого органу про те, що СПД ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність з надання послуг у сфері ресторанного господарства з юридичною організацією, яка не є платником єдиного податку - Відділом освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької рай держадміністрації Волинської області, а відтак, підприємцем порушено правила перебування на спрощеній системі оподаткування, що відповідно тягнуло за собою обов?язок позивача з 01.10.2015 перейти на загальну систему оподаткування та оподатковувати отриманий з вказаної дати дохід на загальних підставах, що мало своїм наслідком: 1) заниження єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року, 2) заниження валового та чистого доходу за 2015-2017 роки, та як результат заниження грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб, військового збору, заниження суми єдиного соціального внеску, 3) не реєстрацію платником ПДВ (загальна сума за 2015 рік від здійснення постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000грн.) до 10.01.2016 та несплату податкових зобов`язань з ПДВ за ставкою 20% з 11.01.2016 за результатами операцій з постачання товару.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в період з 01.01.2015 по 01.10.2017 здійснювала діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного податку другої групи, а з 01.10.2017 по 01.04.2018 із застосуванням 5% ставки податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками третьої групи.

Пункт 291.2 статті 291 ПК України визначає спрощену систему оподаткування, обліку та звітності як особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3 ПК України).

У відповідності до п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на другій групі - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія вказаного підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.

Підпунктом 2 Пункту 293.2 ст. 293 Податкового кодексу України, передбачено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 2 пп. 293.4. ст. 293 Податкового кодексу України, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків, зокрема до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи.

Вичерпний перелік умов, дотримання яких є необхідним для застосування спрощеної системи оподаткування, встановлені нормами Податкового кодексу України. Ці умови не обмежують фізичну особу-підприємця у виборі здійснюваних ним видів діяльності лише тими, що зазначені у реєстрі платників єдиного податку.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.06.2019 № (а.с. 232) станом на 08.01.2019 (дата початку проведення перевірки) серед видів діяльності позивача є «56.10 Діяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , надання послуг мобільного харчування».

В період з 01.01.2015 по 01.04.2018 ФОП ОСОБА_1 (як Виконавець) було укладено ряд договорів про організацію харчування учнів загальноосвітніх навчальних закладів з Відділом освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області (як Замовник), а саме: №1 від 31.08.2015, б/н від 01.03.2016, №2 від 23.01.2017, №145 від 02.03.2018.

Предметом таких договорів була спільна організація та забезпечення харчування учнів загальноосвітніх шкіл І-ІІІ ступеня Луцького району Волинської області.

Відповідно до умов зазначених договорів Виконавець зобов`язувався:

- надавати через шкільні їдальні учням шкіл району (міста, області) гаряче харчування згідно з графіком, розробленим керівництвом їдальні разом із дирекцією навчального закладу та затвердженим санітарно-епідеміологічною службою;

- організовувати гаряче харчування учнів за 10-денним меню, розробленим виконавцем та погодженим із замовником та санітарно-епідеміологічною службою;

- забезпечувати дотримання правил приймання напівфабрикатів та сировини, що надходить до шкільної їдальні, вимог до кулінарного оброблення харчових продуктів, а також умов і строків зберігання і реалізації продуктів, які швидко псуються;

- забезпечувати приготування обідів високої якості;

- забезпечувати шкільні їдальні необхідними напівфабрикатами та іншими харчовими продуктами відповідно до меню;

- надавати спеціалізований автотранспорт, який відповідає санітарно-гігієнічним нормам та підтверджений відповідним санітарним паспортом, для доставки необхідних продуктів, напівфабрикатів, а також готових сніданків та обідів з базового підприємства до шкільних їдалень.

Для виконання, умов укладених Договорів про організацію харчування учнів шкіл між Замовником та Виконавцем, було укладено Договори оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ району на оренду приміщень їдалень на кожну із 11 шкіл, а також підписано акти приймання-передачі основних засобів (їдалень) та матеріальних цінностей (інвентарю) для приготування їжі і подачі страв учням, найнято працівників їдалень (зазначені факти відображені в акті перевірки № 1034/03-20-13-02/ від 21.01.2019 та не заперечуються сторонами).

За результатами виконання вказаних вище договорів позивачем отримано загальний дохід в сумі 4 736 835грн.5коп., в тому числі: за 2015 рік на суму 11 176 000грн., за 2016 рік 1 417 717грн., за 2017 рік 1 796 037грн.65коп., за 2018 рік 347 081грн.

Відділ освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області це установа, що не є платником єдиного податку і даний факт визнається та не оспорюється учасниками справи.

Згідно з пп.14.1.185 п.14.1 ст.14 ПК України постачанням послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Суд погоджується з твердженнями позивача та його представників, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалась виробнича діяльність із приготування наперед розроблених та погоджених страв найнятим персоналом із спеціальною освітою на орендованому для приготування їжі обладнанні, в спеціально обладнаних для цього приміщеннях, а не надання послуг, оскільки здійснювана діяльність повністю відповідає положенням Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 24.07.2002 №219 (далі Правила).

Так, згідно з п.1.3 Правил:

- заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів;

- продукція власного виробництва - продукція, яку виробляють заклади ресторанного господарства і продають як кулінарну продукцію, булочні та борошняні кондитерські вироби /далі - продукція/;

- страва - кулінарний виріб або харчовий продукт у натуральному вигляді, готовий до вживання, порціонований та оформлений для подавання споживачам;

- кулінарний виріб - харчовий продукт (сукупність харчових продуктів), доведений до кулінарної готовності, але може вимагати незначного додаткового оброблення (охолодження, розігрівання, порціювання та оформлення);

- кулінарний напівфабрикат - харчовий продукт (сукупність харчових продуктів), кулінарно оброблений, але не доведений до кулінарної готовності, який використовується для подальшого виготовлення кулінарних виробів;

- кулінарна продукція - сукупність страв, кулінарних виробів та кулінарних напівфабрикатів;

Таким чином, діяльність позивача, що здійснювалась ним на виконання умов договорів, укладених з Відділом освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області повністю відповідала умовам, які викладені в пп.291.4.2 п.291.4 ст.291 ПК України для фізичних осіб-підприємців, що є платниками єдиного податку другої групи (до 01.10.2017, а з 01.10.2017 до 01.04.2018, тобто закінчення перевіреного періоду для платника єдиного податку третьої групи).

Таким чином, позивачем було правомірно, з дотриманням вищевказаних норм законодавства нараховано та сплачено суму єдиного податку за період 01.01.2015-01.04.2018, а відтак донарахування єдиного податку податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2019 № на загальну суму 34 656грн.65коп., в тому числі за основним платежем на суму 27 725грн.32коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 6 931грн.33коп., є протиправним.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 72 313грн.01коп., в тому числі: на 57 850грн.41коп. за основним платежем та на 14 462грн.60коп. за штрафними санкціями, то суд вважає за необхідно зазначити наступне.

Відпoвіднo дo п. 292.9 cт. 292 ПК України, доходи фізичної oсoби платника єдиного податку, отримані в результaті прoвадження господарської діяльності та опoдаткoвані згіднo з главoю 1 рoзділу XIV цього Кoдексу, не включаються дo склaду загальнoго річного оподатковуваного доходу фізичнoї особи, визначеного відповідно дo рoзділу IV цього Кoдексу.

Згіднo з п. 297.1 cт. 297 Кoдексу платники єдиного податку звільняються вiд обов`язку нарахування, сплати та пoдання пoдаткoвoї звітнoсті з ПДФО у частині доходів (об`єкта оподаткування), щo отриманo в результаті гoсподарської діяльності фізичної oсoби та оподатковано згіднo з главoю 1 рoзділу XIV цьoгo Кoдексу.

Оскільки позивач в обревізованому періоді була платником єдиного податку ІІ-ІІІ групи, то у неї відсутній обов`язок подавати звітність з ПДФО та сплачувати вказаний вид податку.

Щодо донарахування ФОП Дацюк єдиного соціального внеску на загальну суму 68 435грн.71коп. суд зазначає наступне.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Так як, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування (ІІ-ІІІ група), положення вищевказаної статті до неї не застосовуються, а нарахування відповідачем єдиного соціального внеску на суму доходу отриманого у період 01.01.2015-01.04.2018 є неправомірним, тому вимога від 6 березня 2019 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальну суму 68 435грн.71коп. та рішення від 6 березня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 16 118грн.13коп., є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України, платником податку на додану вартість, є будь яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

У разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК У країни, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування ПДВ), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 ПКУ, крім особи, яка є платником єдиного податку першої третьої групи (п. 181.1 ст. 181 ПКУ).

Як уже попередньо зазначалося, ФОП ОСОБА_1 в перевірений період була платником єдиного податку ІІ групи (з 01.10.2017 ІІІ групи), і не є платником податку на додану вартість, тому вся отримана сума доходу позивача підлягає оподаткуванню єдиним податком, тому податкове повідомлення-рішення від 06.03.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 890 209грн., в тому числі: за основним платежем 712 167грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 178 042грн., є неправомірним та таким, що прийняте з порушенням вимог податкового законодавства.

Відповідно до пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV ПК України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п.165.1 ст. 165 ПК України (пп. 1.7 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Оскільки згідно з пп. 165.1.36 ст. 165 ПКУ дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до ПКУ, не включається до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб, то відповідно фізичні особи - підприємці, які знаходяться на спрощеній системі оподаткування, звільняються від нарахування та сплати військового збору, відповідно податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 6 026грн.09коп., суперечить наведеним нормам законодавства і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тому, оскільки спірні рішення зобов`язують позивача до сплати податків і зборів без належних правових підстав, їх слід вважати протиправними,

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно зі ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняті відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права, що призвело до безпідставного збільшення податкового навантаження на платника податків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога і рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню, а позов задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем заявлено до стягнення з контролюючого органу сплачений судовий збір в розмірі 9 605грн. (оригінал квитанції №40425234 від 11.04.2019 знаходиться в матеріалах справи) та 6 000грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з п.3.1 договору про надання правової допомоги від 21.01.2019 №102-ЮП (а.с. 228-229) вартість послуг погоджується сторонами додатково та підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.

Актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 11.04.2019 №1-000000100 (а.с.171) визначено, що загальна вартість робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги від 21.01.2019 становить 6 000грн., що відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку від 11.04.2019 №1/23 (а.с.173).

Кошти в сумі 6 000грн. отримано адвокатом Крючковим В.О. згідно з квитанцією №1-к від 11.04.2019 (а.с.172).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши докази, надані позивачем, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом даної справи у Волинському окружному адміністративному суді та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

При цьому, суд зазначає, що податковий орган не навів жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат чи необхідність їх зменшення.

Керуючись статтями 243, 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 березня 2019 року №№, , 000385302, , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 6 березня 2019 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 березня 2019 року №Ф-.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень витрат по сплаті судового збору та 6 000 (шість тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Дмитрук

Дата складення

повного тексту рішення - 05.07.2019