Справа № 420/5675/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5675/18

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 05 березня 2019 року о 9:25 год.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГЛ Україна», про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2018/000008/2 від 21 серпня 2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як подані товариством документи для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності, а тому заявлена митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

В свою чергу, товариством подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про задоволення позовних вимог, так як товариством надано усі необхідні документи для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2018 року між ТОВ «Торговий дім «Промсантехніка-1» (покупець) та TIANJIN GOLDEN HUGELINE CO., LTD (China) (продавець) укладено контракт №10/04-1.

За умовами контракту продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує деталі трубопроводу (далі товар), вироблений в Китаї на заводі TIANJIN GOLDEN HUGELINE CO., LTD (п.1.1). Кількість, асортимент товару, а також строки його виготовлення визначаються на кожну партію окремо та вказуються у специфікаціях, які додаються до кожної поставки (п.1.3). На момент укладання даного контракту сторони прийшли до згоди про те, що сума контракту складає 60000 доларів (п.1.4). Загальна вартість контракту може бути змінена за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди до даного контракту (п.1.5). Товар поставляється на умовах FOB Ксінганг Китай (Інкотермс 2010).

Згідно додаткової угоди №1 від 04 травня 2018 року до контракту №10/04-1 від 10 квітня 2018 року викладено п.11 (реквізити продавця) у новій редакції.

З метою митного оформлення товару ТОВ «Торговий дім «Промсантехніка-1» для підтвердження його митної вартості до Одеської митниці ДФС подано електронну митну декларацію №UA500010/2018/013308 від 20 серпня 2018 року, де визначено митну вартість товару, що імпортується, за основним методом - за ціною зовнішньоекономічного контракту № 10/04-1 від 10 квітня 2018 року.

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією №UA500010/2018/013308 від 20 серпня 2018 року декларант надав наступні документи: 1) контракт № 10/04-1 від 10 квітня 2018 року; 2) специфікацію № 1 від 10 квітня 2018 року до контракту № 10/04-1 від 10 квітня 2018 року; 3) додаткову угоду № 1 від 04 травня 2018 року до контракту № 10/04-1 від 10 квітня 2018 року; 4) платіжні доручення в іноземній валюті: № 3 від 15 травня 2018 року на суму 8497,03 долари США; № 4 від 21 червня 2018 року на суму 9000,00 долари США; № 5 від 17 липня 2018 року на суму 10826,40 долари США; 5) сертифікат якості на товар QD1806025-3 від 20 червня 2018 року; 6) пакувальний лист від 26 червня 2018 року до інвойсу GHL20180408F; 7) рахунок-фактуру (інвойс) GHL20180408F від 26 червня 2018 року; 8) коносамент 177GACACXJEN2602 від 02 липня 2018 року; 9) навантажувальний документ (наряд) № 3185 від 17 серпня 2018 року з номером контейнера САIU2304663; 10) сертифікат про походження товару № 18C1200C2117/00008 від 10 липня 2018 року; 11) комерційну пропозицію від 10 квітня 2018 року; 12) прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 10 квітня 2018 року; 13) каталог виробника продукції; 14) опис товару від 26 червня 2018 року; 15) технічні характеристики товару: ГОСТ 17375-2001 (ИСО 3419-81); ГОСТ 17376-2001 (ИСО 3419-81); ГОСТ 17378-2001 (ИСО 3419-81); 16) копію митної декларації країни відправлення (Китай) № 00203535 від 28 червня 2018 року; 17) калькуляцію товару.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією № UA500010/2018/013308 від 20 серпня 2018 року відповідачем встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Проте, митним органом складедно картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500010/2018/00206 від 21 серпня 2018 року та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500010/2018/000008/2, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів визначена за резервним методом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням митного органу товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується судова колегія, про задоволення позовних вимог, так як товариством належним чином підтверджено заявлену митну вартість товару для здійснення його митного оформлення за заявленим методом, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 МК України, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.

Згідно ст. 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті зазначається перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості ввезених товариством товарів.

В свою чергу, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення митного органу став факт виявлення розбіжностей у поданих до митного оформлення товару документах, а також недостатність поданих декларантом документів для здійснення митного оформлення товару за першим методом.

В даному випадку, у якості виявлених розбіжностей митним органом зазначено: 1) загальна сума передоплати за поставлений товари у наданих платіжних документах є нижчою від загальної вартості ввезених товарів; 2) у сертифікаті походження товарів наявні відомості про дату інвойсу, яка відрізняється від дати інвойсу, поданого разом з іншими документами для здійснення митного оформлення товару; 3) поданий для здійснення митного оформлення товару прайс-лист виробника товарів чинний до 10 квітня 2018 року, а тому ним неможливо підтвердити заявлену митну вартість товарів.

Між тим, щодо виявлених розбіжностей у наданих декларантом платіжних документах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в наданому до митного оформлення інвойсі № GHL20180408F від 26 червня 2018 року зазначено, що загальна вартість товару становить 28 323,43 дол. США.

При цьому, декларантом для здійснення митного оформлення товарів надано 3 платіжні доручення в іноземній валюті: № 3 від 15 травня 2018 року, на суму 8 497,03 долари США, № 4 від 21 червня 2018 року, на суму 9 000,00 долари США, № 5 від 17 липня 2018 року, на суму 10 826,40 долари США (т.1 а.с.83-85).

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена сума у наданих до митного оформлення платіжних документах співпадає із зазначеною в інвойсі сумою договору.

Щодо встановленої митним органом неможливості підтвердити заявлену митну вартість товарів на основі наданих прайс-листів виробника товару, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначені ціни у наданих до митного оформлення товару прайс-листах виробника були актуальними станом на момент укладання контракту № 10/04-1 від 10 квітня 2018 року, а тому відсутні підстави вважати, що такими прайс-листами неможливо підтвердити митну вартість товару.

Щодо посилання митного органу на те, що у наданому сертифікаті про походження товарів наявні відомості про дату інвойсу, що не подавався до митного оформлення, суд зазначає наступне.

В даному випадку, декларантом подано до митного оформлення інвойс № GHL20180408F від 26 червня 2018 року, що підтверджується карткою відмови №UA500010/2018/00206.

При цьому, згідно сертифікату походження товару №18С1200С2117/00008 від 10 липня 2018 року, який також подавався до митного оформлення, у графі 10 «номер та дата інвойсу» зазначено «GHL20180408F від 26 червня 2018».

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність розбіжностей щодо дати інвойсу у сертифікаті походження товару.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, митним органом у поданій апеляційній скарзі жодним чином не спростовано жодного вищевикладеного висновку суду першої інстанції.

В свою чергу, колегія суддів, дослідивши зібрані у справі докази, вважає, що вони підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни товарів, не містять розбіжностей та наявних ознак підробки, а тому відповідають вимогам митного законодавства.

При цьому, товариством надано достатню кількість документів для застосування першого методу обчислення митної вартості товару.

Крім того, колегія суддів зазначає, що витребуванню митним органом підлягають ті документи, що дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може вважатися підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів неможливо визначити шляхом застосування попереднього методу.

В даному випадку, позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару за першим методом, а тому подальше витребування додаткових доказів та відмова у митному оформленні товару з коригуванням його вартості за допомогою наступних методів є протиправними.

Такої правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові від 30 червня 2015 року, у справі 814/283/14.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Між тим, представником товариства подано до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення з суб`єкта владних повноважень судових витрат, в частині понесених витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, митним органом подано заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у якій зазначено про неспівмірність заявленої суми відшкодування витраченому адвокатом часу.

В свою чергу, колегія суддів розглянувши отримані заяви та дослідивши зібрані докази у справі, вважає за необхідне залишити заяву товариства без задоволення, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В даному випадку, сторони у справі (крім суб`єктів владних повноважень) мають право на розподіл понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

В свою чергу, на підтвердження понесених витрат під час апеляційного розгляду даної справи товариства до суду надано додаткову угоду № 1 від 16 травня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 081018 від 08 жовтня 2018 року, рахунок на оплату № 11 від 04 червня 2019 року, платіжне доручення № 2958 від 18 червня 2019 року, акт надання послуг № 19 червня 2019 року.

В даному випадку, відповідно до умов додаткової угоди гонорар адвоката склав 5300 грн.

Між тим, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу більш ніж у 2,5 рази перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами митного органу щодо неспівмірності рівня складності даної справи та значення справи для сторони із заявленою сумою відшкодування.

Крім того, в обґрунтування заявленого клопотання товариством не надано документів, складених за підписом замовника та виконавця послуг, що підтверджують відповідність заявлених витрат на правову допомогу фактично виконаній адвокатом роботі.

В даному випадку, у наданому акті надання послуг № 19/06 від 19 червня 2019 року зазначено лише загальне посилання про надання правової допомоги, на загальну суму 5300 грн.

В свою чергу, колегія не приймає у якості належного доказу зазначений у заяві розрахунок затраченого адвокатом часу та вартості його послуг, так як такий розрахунок не є окремим документом, погодженим підписами замовника та виконавця послуг.

Крім того, із зазначеного у додатковій угоді від 16 травня 2019 року порядку погодинної оплати праці адвоката вбачається, що вартість години роботи адвоката становить 672,35 грн., а загальна вартість послуг на стадії апеляційного провадження складає 5 300,00 грн.

В свою чергу, частина зазначених послуг у поданій заяві, починаючи зі складання відзиву на апеляційну скаргу, фактично надані адвокатом після укладання додаткової угоди, а тому незрозуміло яким чином вказаний розрахунок затраченого адвокатом часу міг враховуватись при визначенні загальної суми його гонорару 16 травня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів позбавлена можливості достовірно встановити витрачений адвокатом час на надання послуг товариству, а як наслідок підтвердити обґрунтованість заявленої до відшкодування суми.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2018 року (справа № 814/1258/16), у якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для компенсації заявлених витрат позивача на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Одеську митницю Державної фіскальної служби.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.