Справа № 1340/6082/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року№ 857/4790/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, ухвалене суддею Москаль Р.М., 16:39:56 год, м. Львів, дата складання повного тексту рішення 25 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

17.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 »;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.11.2018 року № 309-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити його на посаді заступника начальника начальника Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області;

стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.11.2018 року №309-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з 04.12.2018 року. Стягнено з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2018 року по 20.03.2019 року в розмірі 50 934,29 грн. Встановлено такий порядок виконання рішення суду щодо стягнення коштів при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід нарахувати, утримати та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 15530 грн. 06 коп. допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін не містить ані дати її написання, ані пропозиції заявника щодо бажаної дати припинення трудових відносин. Резолюція керівника відповідача, проставлена на цій заяві (датована 21.11.2018 року), також не містить пропозиції/рішення, з якого може бути розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 Отже, ОСОБА_1 21.11.2018 року не висловлював бажання звільнитися, а учасники спору не досягли згоди щодо припинення трудового договору та не узгодили дату звільнення ОСОБА_1 .

З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем та відповідачем не було досягнуто взаємної домовленості з істотних умов угоди про припинення трудового договору на підставі п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а саме згоди щодо припинення трудового договору та щодо дати звільнення. А тому, позовні вимоги про скасування наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 » є обґрунтованими та підлягають до задоволення. З наведених підстав підлягають до задоволення і похідні позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.11.2018 року № 309-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення про звільнення позивача з посади, то ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений. Враховуючи, що останнім днем перебування ОСОБА_1 на посаді було 03.12.2018 року, відтак позивач підлягає поновленню на посаді саме з цієї дати.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядом обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок № 100). Відповідно до наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області довідок середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи перед звільненням (жовтень-листопад 2018 року, по 22 робочі дні) склала 15 350,06 грн., відповідно середньоденна 697,73 грн. Період вимушеного прогулу позивача обраховується в робочих днях, починаючи з першого дня після звільнення до дати прийняття рішення про поновлення позивача на посаді (з 04.12.2018 року по 20.03.2019 року). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 50 934,29 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Держгеокадастру у Волинській області оскаржили його, подавши апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року і ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначає, що заява ОСОБА_1 датована 21.11.2018 року, а звільнений він був до закінчення двотижневого строку - 26.11.2018 року, тобто за угодою сторін у передбачений законодавством строк. У випадку звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру мали місце конклюдентні дії позивача та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, спрямовані на припинення трудового договору.

Апелянт звертає увагу на те, що згода про припинення трудового договору досягається виключно між сторонами та не передбачає участі будь-якої третьої особи. Підтвердженням наявності взаємної домовленості між позивачем та Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру є особиста заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін від 21.11.2018 року та позитивна резолюція в.о. Голови Держгеокадастру щодо звільнення позивача; відсутність до моменту видання оспорюваного наказу будь-яких звернень від позивача до компетентних органів та їх осіб про психологічне чи фізичне насилля над ним задля припинення трудового договору за угодою сторін. Попередні домовленості про звільнення за угодою сторін між позивачем та відповідачем діють, їх анулювання не мало місце. Жодних угод про їх анулювання між сторонами до дня видання наказу від 26.11.2018 року № 139-то не вчинялося.

Крім того, надані на дослідження суду заява на звільнення містить дату написання (не календарну), а резолюція керівника Держгеокадастру до неї відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 (далі Типова інструкція).

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт Головне управління Держгеокадастру у Волинській області зазначає, що наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з посади заступника начальника начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області за угодою сторін. Підставою для звільнення зазначено заяву ОСОБА_1 та лист Мінагрополітики від 22.11.2018 року № 37-25-7/25637.

Апелянт звертає увагу на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції позивач визнав, що заява про звільнення за угодою сторін, яка долучена до матеріалів справи і яка є підставою для видачі зазначеного наказу, написана саме ним. Таким чином, позивачем виявлено згоду на звільнення в порядку п. 3 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ст.36 КЗпП України. Твердження ОСОБА_1 про відсутність волевиявлення на його звільнення за угодою сторін носить суб`єктивний характер і ґрунтується лише на припущеннях. Позивачем не надано доказів в підтвердження його посилань на подання заяви про звільнення під тиском, заздалегідь й відсутність дійсного наміру звільнятись.

Таким чином, наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 29.11.2018 року № 309-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 » оголошено наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 26,11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 », а днем звільнення необхідно вважати перший день виходу ОСОБА_1 на роботу після тимчасової непрацездатності.

Позивач 03.12.2018 року ознайомився з наказом Головного управління 29.11.2018 року № 309-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 26.11.2018 року № 139-то «Про звільнення ОСОБА_1 », про що свідчить його підпис на оригіналі наказу.

Також, 03.12.2018 року позивачу видана трудова книжка, про що свідчить його підпис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, яка ведеться відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Зі змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 01.03.2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду заступника начальника начальника Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області як такий, що визначений переможцем конкурсу.

Наказом Держгеокадастру «Про звільнення ОСОБА_1 » №139-то від 26.11.2018 року, відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу», п.1 ст.36 КЗпП України останнього звільнено з посади заступника начальника начальника Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області за угодою сторін, на підставі пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 36 Кодексу Законів про працю України. Як підставу звільнення зазначено заяву ОСОБА_1 , лист Мінагрополітики від 22.11.2018 №37-25-7/25637.

29 листопада 2018 року Держгеокадастром у Волинській області на підставі наказу Держгеокадастру «Про звільнення ОСОБА_1 » №139-то від 26.11.2018 року, прийняло наказ № 309-к, яким оголошено наказ Держгеокадастру від 26.11.2016 №139-то «Про звільнення ОСОБА_1 ». Пунктом другим цього наказу визначено, що днем звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника начальника Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Волинській області слід вважати перший день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності, оскільки в період з 23,11.2018 року по 30.11.2018 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні ( листок непрацездатності серії АДД №874631 від 30.11.2018 року).

Підстави для припинення державної служби визначено статтею 83 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 1995 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Закон №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

За змістом статті 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Можливість припинення трудового договору за угодою сторін передбачається також і приписами п. 1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 36 КУпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Припинення трудового договору на цій підставі відбувається в строк, визначений сторонами, відповідно до досягнутої ними домовленості.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Тобто, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Крім того, ч.3 ст.83 Закону України «Про державну службу», яка регламентує припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін, визначає, що суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві.

Тобто, недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що сторони трудового договору вправі домовитись про звільнення за угодою сторін. При цьому, згідно зазначеного вище слід вважати, що сторони досягли зголи про звільнення лише якщо вони чітко домовилися про підставу припинення трудового договору пункт 1 частини першої ст.36 КЗпП України, а також про дату припинення трудового договору. Обидві зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, є обов`язковими та істотними умовами угоди сторін у розумінні пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України та ч.1 ст.638 ЦК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін не містить ані дати її написання, ані пропозиції заявника щодо бажаної дати припинення трудових відносин. Резолюція керівника відповідача, проставлена на цій заяві (датована 21.11.2018 року) також не містить пропозиції/рішення, з якого може бути розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджують пояснення позивача про те, що він 21.11.2018 року не висловлював бажання звільнитися, а учасники спору так і не досягли згоди щодо припинення трудового договору та не узгодили його дату звільнення.

На думку колегії суддів, матеріали справи дають підстави для висновку, що сторони домовились про звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, однак домовленості відносно дати такого звільнення сторони не досягли. Наведене дає підстави для висновку, що сторони не погодили всі істотні умови угоди, а тому звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України є протиправним, оскільки вчинене без відповідної згоди на це позивача.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року (справа №816/1389/16 у справі за позовом ОСОБА 1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

А відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Відповідно до наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області довідок від 20.03.2019 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи перед звільненням (жовтень-листопад 2018 року, по 22 робочі дні) склала 15 350,06 грн., відповідно середньоденна 697,73 грн. Період вимушеного прогулу позивача обраховується в робочих днях починаючи з першого дня після звільнення до дати прийняття рішення про поновлення позивача на посаді (з 04.12.2018 року по 20.03.2019 року). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 50 934,29 грн. (697,73 грн. х 73 роб. дні = 50934,29 грн.).

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що в абзаці шостому резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року допущено очевидну арифметичну помилку: стягнено на корить ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 15530,06 грн., замість 15 350,06 грн. Вказана очевидна арифметична помилка не впливає на законність та правильність судового рішення та підлягає виправленню судом першої інстанції, згідно ст.253 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі №1340/6082/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 11.07.2019.