Справа № 161/4994/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6568/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 2 управління патрульної поліції у Волинській області Матіюка Сергія Вікторовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року (прийняте суддею Кихтюком Р.М. у м. Луцьку о 12 год. 29 хв.) в адміністративній справі № 161/4994/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 управління патрульної поліції у Волинській області Матіюка Сергія Вікторовича, управління патрульної поліції у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з цим позовом та просив скасувати постанову серії НК № 595384 від 08 березня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при накладенні адміністративного стягнення були грубо порушенні його права, а саме: право на адвоката, про що він неодноразово наголошував поліцейському і можливістю скористатися юридичною допомогою.

Крім того, притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є безпідставним, незаконним, необгрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив скаргу інспектор роти № 2 УПП у Волинській області Матіюк С.В., який вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, просив скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дії поліцейського щодо винесення постанови відповідають вимогам Закону України «Про національну поліцію» та КУпАП.

Вважає, що факт ненадання позивачу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення можливості скористатись правами, передбаченими КУпАП, не спростовує вчиненого позивачем правопорушення (керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, що не дає змогу чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів).

Відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, що у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повідомив суд, що надав консультації ОСОБА_1 засобами мобільного зв?язку, проте цю обставину було проігноровано судом.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідно до частини шостої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із матеріалів справи видно, що 08.03.2019 стосовно позивача винесено постанову серії НК № 595384 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 170 грн штрафу.

За змістом постанови ОСОБА_1 порушив вимог пункту 2.9.в ПДР України, оскільки керував автомобілем із забрудненим державним номерним знакjм.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що постанова про адміністративне правопорушення винесена відповідачем неправомірно, без дотримання і забезпечення прав позивача скористатися юридичною допомогою.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктами 1, 2, 9, 10 розділу ІІІ, пункту 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов?язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Судом встановлено, що відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано припаркований автомобіль позивача із забрудненим заднім номерним знаком.

Разом з тим, на відео відсутні моменти, що стосуються руху автомобіля; клопотання позивача щодо забезпечення захисником і перенесення розгляду справи на пізніший час, а також процедура винесення оскаржуваної постанови.

Позивач у судовому засіданні першої інстанції зазначав, що на час виявлення поліцейським забрудненого номерного знака його автомобіль був припаркований і він ним не керував, вважає, що відповідач не дотримався встановленої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки не забезпечив право на захисника.

На це відповідач у судовому засіданні першої інстанції зазначив, що позивач на місце події приїхав на цьому автомобілі, а тому дійшов висновку що той керував транспортним засобом із забрудненим номерним знаком.

З наведеного видно, що жодних фактичних даних, на основі яких інспектором поліції встановив наявність адміністративного правопорушення, винність позивача у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано.

З наданих відповідачем доказів спростувати пояснення позивача неможливо.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, щодо забезпечення безперервної відеозйомки на портативний відеореєстратор під час виконання службових обов?язків, зокрема у момент винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, доказів дотримання належної процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не подано.

У відповідності з частиною третьою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що сукупність наданих сторонами та здобутих судом доказів та пояснень не дає можливість встановити винність позивача у порушенні вимог частини шостої статті 121 КУпАП, а висновки особи, яка приймала оскаржувану постанову, про те, що позивач керував транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, що не дозволяло чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, грунтуються загалом на припущеннях та не підтверджені належними доказами, які суд міг би дослідити та надати їм належну оцінку.

Що стосується порушеного права позивача на юридичну допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

З наведеної норми видно, що особа має право користуватися юридичною допомогою як під час розгляду справи про адміністративної відповідальності так і пізніше, шляхом оскарження постанови по справі в суді. При цьому клопотання про надання можливості отримати юридичну допомогу від адвоката не обов`язково повинно подаватися в письмовій формі, оскільки при належній відеофіксації таке клопотання буде зафіксоване відеореєстратором чи відеокамерою.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не зважаючи на доведення того чи іншого факту порушення особою Правил дорожнього руху, відповідачем повинні бути забезпеченні права особи, в цьому випадку право на забезпечення участі адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 управління патрульної поліції у Волинській області Матіюка Сергія Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2019 року в адміністративній справі № 161/4994/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин