Справа № 200/7372/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 р. Справа№200/7372/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді головуючого Хохленкова О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2019 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області які полягають у безпідставному зменшені основного розміру пенсії до 70% та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області при здійснені перерахунку пенсії за вислугу років з 01.01.2016 року застосувати основний розмір пенсії 88 % від грошового забезпечення, який був йому встановлений на час виходу на пенсію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 31.12.2006 року був звільнений з органів внутрішніх справ за вислугу років у зв`язку з виходом на пенсію. На момент виходу на пенсію він мав 27 років 08 місяців 20 днів стажу в календарному обчисленні та 31 рік 00 місяців 10 днів в пільговому обчисленні та на цій підставі йому було розраховано основний розмір пенсії 88 % грошового забезпечення.

В квітні 2018 року йому було перераховано пенсію, але при перерахунку пенсії було зменшено основний розмір для обчислення пенсії з 88% до 70%.

Вважає дії управління ПФУ протиправними та просить зобов`язати відповідача застосувати при перерахунку пенсії за вислугу років основний розмір пенсії 88% від грошового забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року було відкрите провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та справа призначена до розгляду на 08 липня 2019 року.

25.06.2019 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити позивачу у позові, тому що відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 в редакції що діяла на момент призначення пенсії позивачу, максимальний розмір пенсії що призначається за вислугу років не повинен перевищувати 90% сум грошового забезпечення.

Згідно з ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» були внесені зміни до ст..13 Закону № 2262, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, що призначаються за вислугу років не повинен перевищувати 70% сум грошового забезпечення. У зв`язку з чим позивачу було здійснено перерахунок пенсії, яка складала 2620,57 грн., та після перерахунку складає 4759,97 грн. та на даний час складає 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Також, відповідач посилається на застосування аналогічних норм права в судовому рішеннях Верховного Суду України № 21-38а від 18.06.2014 року та № 21-923а13 від 05.11.2013 року.

На підставі чого в позові просить відмовити.

08 липня 2019 року в судове засідання позивач не з`явився, при поданні позову написав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо нема перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але всі учасники не з`явилися в судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Перевіривши доводи позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262.

Розмір призначеної йому пенсії обчислено та призначено з 01.01.2007 року із розрахунку 88% суми грошового забезпечення.

Відповідно до ЗУ від 27.03.2014 року №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01.04.2014 року п.23 було внесено зміни до в ч.2 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (на підставі якої позивачеві обраховується пенсія), де цифри « 80» замінили на цифри « 70» (максимальний розмір пенсії), що передбачає, необхідність проведення перерахунку пенсії позивача в розмірі 70% від грошового забезпечення. Прикінцевими положеннями цього закону пункт 23 який вносить зміни до ст..13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 вводиться в дію з 01 травня 2014 року.

Також, відповідно до виписки з пенсійної справи йому була призначена пенсія з 01.01.2007 року довічно. Тобто, в період коли максимальний розмір пенсії не повинен був перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення йому було призначено пенсію в розмірі 88% суми грошового забезпечення.

Пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок) встановлено, що перерахунок раніше призначених відповідно до зазначеного Закону пенсій проводить у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорії військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із веденням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до Постанови КМУ №704.

Пунктом 2 Постанови КМУ №103 встановлено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:

з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням доплат до попередніх розмірів пенсій згідно з пунктом 4 Порядку та підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01 квітня 2012 року, отже відповідачем не обмежується розмір пенсій, а приводиться у відповідність до інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до частини 2 статті 13 Закону Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону №2262-ХІІ ні Законом №3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Постанова КМУ №45 і Постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку.

Відповідно до статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ця правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 24.04.2018 року у справі 686/12623/17.

Також, рішенням Верховного Суду від 04.02.2019 року розглянута справа № 240/5401/18 як зразкова з вказаних правовідносин в якої Верховний Суду вказав, що на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, може впливати подальша зміна законодавства, що регулює ці правовідносини, та інший предмет спору у подібних правовідносинах.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача в своєму відзиві на постанову Верховного Суду України від 18.06.2014 року по справі № 21-38а 14 є помилковим.

У вказаній постанові йде мова про збільшення пенсії на 10% для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, а інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України відсутня, то правових підстав для нарахування наведеної 10-процентної доплати для зазначених військовослужбовців немає.

Тобто, правовідносини які розглядалися у вказаній справі у ВСУ та ті що розглядаються у даній справі не є тотожними.

Тому цю постанову не можна застосовувати у даному випадку, тим більше що Верховного Суду України вже не існує, а як вказувалося вище відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та його задоволення повністю.

У зв`язку з тим, що даним судовим рішенням задовольняються позовні вимоги позивача, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений ним відповідно до квитанції № 0.0..1 від 04 червня 2019 року за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна,3, 84100, ) які полягають у зменшені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) при перерахунку пенсії за вислугу років МВС з 01.01.2016 року згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262, основного розміру пенсії до 70% грошового забезпечення, визнати протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна,3, 84100, ) при здійсненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), перерахунку пенсії за вислугу років МВС з 01.01.2016 року на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262, застосувати основний розмір пенсії 88% від грошового забезпечення, який був йому встановлений на час виходу на пенсію.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл.. Соборна,3, 84100, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков