Справа № 440/2267/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2267/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.

позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Горбульова А.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області /далі - відповідач, Автозаводський ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області/ про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Копичко Тетяни Дмитрівни про накладення штрафу ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року /а.с.6-10/.

В обґрунтування позовної вимоги позивачем зазначено, що постанова старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Копичко Т.Д. від 18 лютого 2019 року ВП №45976632 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у сумі 17110,93 грн прийнята з порушенням вимог статті 58 Конституції України та статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , а також призначено судове засідання.

09 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 44-48/, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження №45976632 з виконання виконавчого листа №546/991/14-ц, виданого 22 грудня 2014 року Решетилівським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 серпня 2014 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позивачем аліменти не сплачено в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2019 року утворилася заборгованість в сумі 57036,46 грн. У зв`язку з несплатою позивачем вказаної суми заборгованості державним виконавцем 18 лютого 2019 року винесено постанову про накладення штрафу на підставі частини 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Оскаржувана постанова надіслана боржнику рекомендованим листом 18 лютого 2019 року за вих. №12389 на адресу: АДРЕСА_1 , та повернута відділенням поштового зв`язку без вручення позивачу з невідомих причин. Крім того, представник боржника 18 лютого 2019 року ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження ВП №45976632, зокрема і з постановою про накладення штрафу ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року, а тому строк звернення до суду з цим позовом пропущений.

08 липня 2019 року до суду надійшли заява третьої особи про проведення судового засідання за її відсутності та письмові пояснення щодо позову /а.с.39-42/. Вказані документи не містять підпису особи, яка їх подала, а тому не відповідають вимогам частини десятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України та не прийняті судом до розгляду.

11 липня 2019 року до суду надійшли доповнення до відзиву, в яких відповідач зазначив, що журнал ознайомлень з матеріалами виконавчого провадження у службі відповідача не ведеться та матеріали виконавчого провадження прошиваються та нумеруються лише після закінчення такого провадження при передачі вказаних матеріалів до архіву. Факт ознайомлення представника позивача з матеріалами виконавчого провадження 18 лютого 2019 року підтверджується відповідною відміткою на заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини та норми, викладені у позовній заяві, а представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву.

У судове засідання третя особа не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом першим частини третьої цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання та у судове засідання не з`явилася, суд визнав за можливе проводити судове засідання за відсутності третьої особи.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2014 року в цивільній справі № 546/997/14-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 серпня 2014 року до досягнення дитиною повнолітнього віку.

22 грудня 2014 року Решетилівським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 546/991/14-ц /а.с. 16-17, 49/.

Постановою старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Богуславською Е.В. від 12 січня 2015 року відкрито виконавче провадження №45976632 щодо виконання виконавчого листа №546/991/14-ц від 22 грудня 2014 року /а.с. 50/.

Старшим державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Копичко Т.Д. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ВП №45976632 за період з 28 серпня 2014 року по 01 лютого 2019 року на загальну суму 57036,43 грн /а.с. 67/.

18 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Копичко Т.Д. винесено постанову про накладення штрафу у сумі 17110,93 грн /а.с. 68/.

Постанова про накладення штрафу вмотивована тим, що у ОСОБА_1 , як боржника, за період з 28 серпня 2014 року по 01 лютого 2019 року утворилась заборгованість по аліментам в сумі 57036,46 грн, що перевищує суму відповідних платежів за два роки.

Не погодившись із зазначеною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року /далі - Закон № 1404-VІІІ /.

Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року статтю 71 Закону №1404-VIII доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту: "14. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" набрав чинності 28 серпня 2018 року.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 18 лютого 2019 року притягнутий до відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 17110,93 грн на підставі абзацу другого частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404-VIII в редакції закону, чинній на момент виявлення такого порушення виконавчою службою.

Зазначений вид відповідальності у вигляді накладення на боржника штрафу у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів був відсутній на момент скоєння порушення, яке розпочалося з 2014 року.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, надає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення, яке передбачено абзацом другим частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", відсутні, оскільки на момент виникнення заборгованості по сплаті аліментів така відповідальність чинним законодавством передбачена не була.

Застосування до позивача відповідальності у вигляді штрафу за несплату заборгованості по аліментам, яка утворилась з 2014 року, виключає правомірність постанови про накладення штрафу від 18 лютого 2019 року ВП №45976632.

Довід відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом суд вважає недоведеним, оскільки суду не надано доказів того, що оскаржувана постанова про накладення штрафу Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року на час ознайомлення представником позивача з матеріалами виконавчого провадження 18 лютого 2019 року була прийнята та знаходилась у матеріалах виконавчого провадження. Натомість, у судовому засіданні позивачем зазначено про те, що у матеріалах виконавчого провадження ВП №45976632 на час ознайомлення його представником 18 лютого 2019 року постанова про накладення штрафу ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року була відсутня.

За відсутності в матеріалах справи доказів того, прийняття постанови передувало в часі ознайомленню представником позивача із матеріалами виконавчого провадження ВП №45976632, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений строк звернення до суду із цим позовом.

Отже, позов про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року слід задовольнити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40, що підтверджуються квитанцією № 21358 від 24 червня 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 9, 77, 243-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Академіка Маслова, буд. 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, ідентифікаційний код 34987562) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №45976632 від 18 лютого 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Академіка Маслова, буд. 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39605, ідентифікаційний код 34987562) витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.І. Слободянюк