Справа № 520/4079/19
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 липня 2019 р. № 520/4079/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.А.,

за участю представників: позивача Коваленко Л.Д., відповідача Виноградова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.04.2019.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 04.07.2019 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками акту перевірки від 25.03.2019 № 938/20-40-13-06-08/, на думку позивача, висновки, викладені у ньому є безпідставними та помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 № 6 таким, що прийняте з порушенням норм чинною законодавства України, є незаконним та протиправним, порушує конституційні права платника податку, оскільки відповідачем застосований різний підхід до платників податків різних організаційно-правових форм та протиправно не визнане право позивача на використання податкової пільги.

Представник відповідача подав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що порушення при використанні позивачем податкової пільги, встановлені в ході проведення перевірки, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління ДФС у Харківській області Виноградов В.О. - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з 02.02.1995. Платником податку зареєстровано та здійснюється вид діяльності Загальна медична практика (КВЕД 86.21).

У спірному періоді ФОП ОСОБА_1 здійснював свою діяльність на підставі ліцензії Міністерства охорони здоров`я на право заняття медичною практикою серія АЕ № 283150, рішення про видачу ліцензії від 26.12.2013 № 1141 (т. 1 а.с.42), використовував у своїй діяльності зареєстрований з 27.01.2014 товарний знак «Клініка професора Феськова А. ОСОБА_3 » (т.2, а.с. 149-151).

Позивач був зареєстрований платником податку на додану вартість в період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та перебував на спрощеній системі оподаткування (3 група).

З матеріалів справи вбачається, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 1694 від 11.03.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , з питання дотримання вимог податкового законодавства, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.04.2016 по 31.12.2018.(а.с.43)

Результати перевірки викладені в акті № 938/20-40-13-06-08/ від 25.03.2019 року (т.1 а.с. 20-41).

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 : ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.п. 197.1.5 п.197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 2395301,0 грн за період з 01.04.2016 по 31.12.2018, у тому числі за 2016 рік 417168 грн, за 2017 рік 995349,0 грн, за 2018 рік 982784,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 6 від 15.04.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 2994126,25 грн (основний платіж 2395301,00 грн, штрафні санкції 598825,25 грн. (т. 1 а.с.18).

Судом встановлено, що підставою для вказаних висновків та винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про те, що оскільки фізичні особи - підприємці, відповідно до чинного законодавства, не є закладами охорони здоров`я, застосування податкових пільг з податку на додану вартість за кодом 14060409 на загальну суму 2395301,00 грн. платником податків ОСОБА_1 є порушенням вимог пп. 197.1.5 п. 197.1. ст. 197 Податкового кодексу України. (т.1 а.с. 35).

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 в період з 01.04.2016 по 31.12.2018 року до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість подані своєчасно та в повному обсязі.

Також ФОП ОСОБА_4 подано Звіти про суми податкових пільг за 9 місяців 2016 № від 10.10.2016, за 2016 рік № від 04.01.2017, 1 квартал 2017 № від 19.04.2017,1 півріччя 2017 № від 05.07.2017, 9 місяців 2017 № від 03.10.2017, за 2017 рік № від 05.01.2018, 1 квартал 2018 № від 16.04.2017,1 півріччя 2018 № від 02.07.2018, 9 місяців 2018 № від 02.10.2018, за 2018 рік № від 08.01.2019.

Декларації з податку на додану вартість та звіти про суми податкових пільг за період з 01.04.2016 по 31.12.2018 контролюючим органом підтверджено камеральними перевірками. Контролюючим органом за результатами перевірок податкової звітності ФОП ОСОБА_1 акти камеральних перевірок не складались, жодних листів/запитів платник податку з питань користування та відображення податкової пільги з ПДВ позивач не отримував.

Згідно з підпунктом 197.1.5 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з охорони здоров`я закладами охорони здоров`я, що мають ліцензію на постачання таких послуг, а також з постачання послуг реабілітаційними установами для інвалідів та дітей-інвалідів, що мають ліцензію на постачання таких послуг відповідно до законодавства.

Крім того, цим підпунктом визначено перелік послуг з охорони здоров`я, які не підлягають звільненню від оподаткування ПДВ.

Аналізуючи вказану норму ПК України щодо змісту запровадженої нею пільги, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав і обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 ст. 30 ПКУ.

Пунктом 30.9 статті 30 розділу І ПКУ встановлено такі способи надання податкових пільг: а) податкове вирахування (знижка), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору: в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.

Податкові пільги визначаються за операціями з постачання товарів та/або послуг, що є об`єктами обкладення податком на додану вартість і відповідно до ПКУ та міжнародних договорів України, ратифікованих Верховною Радою України, звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, а також тих, до яких застосовані спеціальні режими оподаткування в галузі сільського господарства, як це визначено Порядком обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1233.

Пунктом 30.4 статті 30 ПКУ передбачено, що платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги або зупинити її використання на один чи декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено ПКУ. Не можуть бути перенесені на інші податкові періоди чи зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані податкові пільги, не використані платником податків.

Отже, оскільки податкові пільги з податку на додану вартість визначаються за операціями з постачання товарів/послуг, що є об`єктами оподаткування ПДВ, а не передбачають звільнення від оподаткування окремої категорії платників податку чи окремих суб`єктів господарювання, то платникам податків, зареєстрованим як платники ПДВ, податкові пільги з ПДВ не надаються, а визначаються виключно за операціями з постачання товарів та/або послуг та застосовуються в обов`язковому порядку без можливості відмовитися від їх застосування.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до статті 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Згідно з приписами статті 51 ЦКУ до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України від 01.07.2014 № 1555 "Про державну допомогу суб`єктам господарювання" (далі - Закон № 1555) державна допомога полягає у передачі ресурсів держави чи місцевих ресурсів окремим суб`єктам господарювання, а також у втратах доходів відповідних бюджетів.

Цей Закон встановлює правові засади проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання, здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції, спрямований на забезпечення захисту та розвитку конкуренції, підвищення прозорості функціонування системи державної допомоги та дотримання міжнародних зобов`язань України у сфері державної допомоги. Отримувачами державної допомоги є суб`єкти господарювання, інші юридичні і фізичні особи, їх об`єднання, інтереси яких можуть зазнати впливу від надання державної допомоги.

Державна допомога реалізовується, зокрема, у формі надання податкових пільг.

Отже, Законом № 1555 передбачена державна підтримка фізичним особам - підприємцям у вигляді податкових пільг.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні встановлює Закон України Основи законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801 (далі - Закон № 2801).

Відповідно до статті 21 Закону № 2801 заклади охорони здоров`я, особи, які здійснюють підприємницьку діяльність у сфері охорони здоров`я, а також суб`єкти господарювання, що виробляють продукцію, необхідну для забезпечення діяльності закладів охорони здоров`я, користуються податковими та іншими пільгами, передбаченими законодавством.

Отже, Законом № 2801 передбачена державна підтримка фізичним особам - підприємцям у вигляді податкових пільг.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2801 послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, що, зокрема, надається пацієнту закладом охорони здоров`я або фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником.

Провадження господарської діяльності у сфері охорони здоров`я, яка відповідно до закону підлягає ліцензуванню, дозволяється лише за наявності ліцензії (стаття 17 Закону № 2801).

Статтею 2 Закону України від 02.03.2015 № 222 "Про ліцензування видів господарської діяльності (далі - Закон № 222) передбачено, що цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Пунктом 15 частини першої статті 7 Закону № 222 передбачено, що медична практика як вид господарської діяльності підлягає ліцензуванню.

Дія Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 285, поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від їх організаційно-правової форми та ФОП, які провадять господарську діяльність з медичної практики.

Частиною другою статті 6 Закону № 222 передбачено, що орган ліцензування за відповідним видом господарської діяльності здійснює контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов та за результатами перевірки приймає рішення.

Відповідно до статті 13 Конституції України - усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Суд зауважує, що в період дії Закону України Про податок на додану вартість приписи вказаного закону також передбачали надання податкової пільги закладам охорони здоров`я (пп. 5.1.8 цього Закон) діяла норма, аналогічна приписам пп. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197 ПКУ, але у листі ДПАУ від 17.05.2000 р. №6705/7/16-1220-25 було зазначено про поширення вказану пільгу з ПДВ і на фізичних осіб-підприємців.

За період дії Податкового кодексу України з приводу застосування фізичними особами-підприємцями та/або заборони застосування пільги, передбаченої пп. 197.1.5 п. 197.1 ст. 197 ПКУ, контролюючим органом жодного роз`яснення не надано.

Враховуючи викладене, оскільки діючим законодавством, зокрема Конституцією України, Законами України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", "Про підприємства в Україні", Цивільним кодексом України, гарантовано рівні права та можливості для діяльності підприємств, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності всіх форм власності, то незалежно від факту належності до однієї із організаційно-правових форм (юридичні особі, фізичні особи-підприємці) або форми власності (державна, приватна чи інші), суд приходить до висновку, що пільговий режим оподаткування має застосовуватися саме для відповідного виду послуг з охорони здоров`я.

У рішенні від 07.11.2013 Пічкур проти України Європейський Суд з прав людини зауважив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (п.п.48-49).

Аргументів на доведення підстав відмінного ставлення до юридичних та фізичних осіб з однаковим видом діяльності для цілей надання податкової пільги відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за наявності у фізичної особи-підприємця відповідної ліцензії на надання послуг з охорони здоров`я, незалежно від того, яку організаційно-правову форму обрав певний платник податків суб`єкти підприємницької діяльності, який надає ці послуги, такі послуги звільняються від оподаткування ПДВ (крім послуг з охорони здоров`я, що підлягають оподаткуванню ПДВ відповідно до переліку).

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п. 4.1 ст.4 ПКУ).

При цьому, пп. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК України містить презумпцію правомірності рішень платника податку, передбачивши наступне: якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно- правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Також положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; нейтральність оподаткування - установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункти 4.1.2, 4.1.4, 4.1.8 пункту 4.1. статті 4 ПКУ).

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що законодавство, яке регулює питання застосування податкових пільг з ПДВ за операціями з постачання послуг з охорони здоров`я, має неузгодженості та не забезпечує однаковий підхід до всіх платників податків, оскільки не створює рівних умов для платників податків різних організаційно-правових форм.

Суд зазначає, що внаслідок неправомірного позбавлення позивача права на використання податкової пільги та визначення відповідачем суми податкових зобов`язань з ПДВ у загальному розмірі 2395301,00 грн порушується конституційний принцип рівності всіх суб`єктів права власності та господарювання, що проявляється у позбавленні права користуватись пільгою з податку на додану вартість, з посиланням виключно на визначення терміну та поняття заклад охорони здоров`я, до якого віднесені тільки юридичні особи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат в частині сплаченого судового збору здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу буде вирішено у відкритому судовому засіданні 22.07.2019.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6 від 15.04.2019.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) у розмірі 9605,00 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 40 копійок).

Призначити розгляд клопотання про розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу у відкритому судовому засіданні на 11.00 годину 22.07.2019.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 липня 2019 року.

Суддя Білова О.В.