Справа № 540/925/19
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/925/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Гайдамаки А.А., Жилки Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , є інвалідом 3 групи по захворюванню, яке пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 44 р/нс від 22 січня 2001 р. та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12АА №673785 від 19.05 2009 р., в зв`язку з чим перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області.

У відповідності п. 9 Порядку, для взяття на облік для забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги в 2017 році, до управління соціального захисту населення Білозерської РДА позивач надав відповідні документи, але не був забезпечений санаторно-курортною путівкою або путівкою на відпочинок в 2017 році.

У відповідності п. 9 Порядку, для взяття на облік для забезпечення путівкою в період до липня 2018 року позивачем до Управління були надані відповідні документи, але він не був забезпечений путівкою в зв`язку з чим 31.07.2018 року звернувся до Управління з письмовою заявою про виплату йому грошової компенсації замість невикористаної путівки.

На його звернення листом Управління від 10.08.2018 року № 13-14/01-20 було повідомлено: "для отримання зазначеної компенсації можуть звертатися громадяни, які не перебувають на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням на 2018 рік. Документи необхідні для отримання компенсації : медична довідка 070/о; копія паспорту; копія посвідчення ЧАЕС".

03.10.2018 року позивач звернувся до Управління з повторною заявою та необхідними додатками про відмову від отримання путівки в 2018 року та виплатою йому грошової компенсації за невикористану путівку за 2018 рік.

22.10.2018 року позивач звернувся із заявою до Управління з проханням виплатити грошову компенсацію згідно Порядку затвердженому Постановою КМУ від 23.12.2016 р. № 854 чи надати офіційну відмову для оскарження її в судовому порядку.

Листом Управління від 01.11.2018 року № 13-18/01-20 позивачу було повідомлено, що для компенсації вартості путівок рекомендовано в короткі терміни звернутися до управління соціального захисту населення з заявою про уточнення щодо перебування у черзі на санаторно-курортне лікування або про виплату грошової компенсації замість путівки.

На вищевказаний лист 15.11.2018 р. позивачем було подано заяву до Управління про виплату грошової компенсації замість невикористаної путівки за 2018 рік.

30 січня 2019 року позивач звернувся до Управління із заявою про отримання грошової компенсації замість невикористаної путівки за 2018 рік, на що листом управління від 07.02.2019 року № 01-26 йому було повідомлено про порушення строків стосовно написання даної заяви.

Такі дії відповідача вважає незаконними та просить суд:

- визнати дії (бездіяльність) Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови в виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації замість путівки на оздоровлення в розмірі 35% діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність протиправними;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість невикористаної в 2018 році путівки на оздоровлення в розмірі 35% діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 3000 гривень моральної шкоди;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 4650 гривень.

Ухвалою суду від 06.05.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Призначено судове засідання на 22.05.2019 року.

21.05.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що п. 24 Порядку надання щорічної грошової для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінетом Міністра України від 23.11.2016 № 854, в частині виплати грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в України набирає чинності з 01 січня 2018 року, виплата вказаної компенсації за попередні роки не передбачена.

Заявник написав заяву 29.03.2018 року щодо оздоровлення на санаторно - курортне лікування відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 22 січня 2018 року № 73 зареєстровано в журналі обліку осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, тому ОСОБА_1 буде забезпечений санаторно-курортним лікуванням згідно черги відповідно до поданої заяви.

Згідно заяви від 15 листопада 2018 року заявник бажає отримати компенсацію за невикористану путівку в 2018 році, що суперечить пункту 8 постанови КМУ від 23 листопада 2016 року № 854 "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стосовно строків для написання заяви.

Управління неодноразово повідомляло заявника про п. 24 Порядку надання щорічної грошової для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінетом Міністра України від 23.11.2016 № 854.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.05.2019 року відкладено розгляд справи на 05.07.2019 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на позовних вимогах, просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

31.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації з заявою про надання грошової компенсації замість невикористаної путівки за 2018 рік.

Листом Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 10.08.2018 року № 13-14/01-20 ОСОБА_1 було повідомлено, що для отримання грошової компенсації можуть звертатися громадяни, які не перебувають на обліку для забезпечення санаторно - куротним лікуванням на 2018 рік.

03.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про відмову від отримання санаторно - курортного лікування в 2018 року та з проханням виплатити грошову компенсацію.

Відповідно до листа від 12.10.2018 року № 01-20/13-17 позивачу повідомлено, що забезпечення санаторно-курортним лікуванням здійснюється по мірі надходження фінансування згідно черги відповідно до поданих заяв.

22.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, у якій просив виплатити йому грошову компенсацію згідно Порядку затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2016 року № 854 чи надати відмову, для оскарження її в судовому порядку.

У листі від 01.11.2018 року № 13-18/01-20 зазначено, що відсутність заяви про виплату грошової компенсації замість путівки не дає право Управлінню зняти ОСОБА_1 з черги на санаторно - курортне лікування. Відповідач рекомендує позивачу звернутися до управління соціального захисту населення з заявою про уточнення щодо перебування у черзі на санаторно - курортне лікування або про виплату грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

15.11.2018 року позивач звернувся заявою про надання грошової компенсації за невикористану путівку на санаторно - курортне лікування в 2018 році.

30.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив повідомити про механізм та строки отримання грошової компенсації замість невикористаної путівки на санаторно - курортне лікування.

Відповідно до листа Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 07.02.2019 року № 01-26/13-06 зазначено, що заява щодо грошової компенсацію замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 15 листопада 2018 року суперечить пункту 8 постанови КМУ від 23 листопада 2016 року № 854 "Деякі питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стосовно строків для написання заяви.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно ст.13 Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги:

позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частинами 1-3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 760 від 26.10.2016 затверджено Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок № 760), який регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Відповідно до п.10 Порядку №760 щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 854 затверджено Порядок надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова КМУ № 854), який визначає механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок (далі - грошова допомога) через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Згідно з п.24 Постанови КМУ № 854 за бажанням громадянина, віднесеного до категорії 1, одного із батьків дитини з інвалідністю або особи, яка їх замінює, у разі відмови від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку виплачується грошова компенсація у розмірі середньої вартості путівки в Україні, що встановлюється Кабінетом Міністрів України щороку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про розмір середньої вартості путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №838 від 08.11.2017 середня вартість путівки для виплати грошової компенсації замість путівки громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, та дітям, яким установлено інвалідність, пов`язану з Чорнобильською катастрофою, визначається Міністерством соціальної політики щороку з розрахунку 35 відсотків розміру одного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність (із заокругленням до однієї гривні).

З огляду на системний аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що виплата грошової компенсації відповідно до положень статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п.24 Постанови КМУ № 854 здійснюється у разі відмови особи від отримання санаторно-курортного лікування або відпочинку.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про відмову від санаторно-курортного лікування в 2018 році та просив виплатити грошову компенсацію замість путівки.

З огляду на викладене, з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд дійшов до висновку, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства протиправно відмовив ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації замість путівки на оздоровлення в розмірі 35 % діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, які втратити працездатність.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

Суд зазначає, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують факт наявності моральної шкоди, ні в чому вона полягає у відповідності до статті 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона була завдана, наявність причинного зв`язку між протиправними діями та можливим завданням такої шкоди. Таким чином, позовна вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 3000 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачає, що на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 18.04.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію посвідчення адвоката та опис виконаних робіт.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4200 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення витрат, що пов`язані із прибуттям до суду у сумі 450 грн., суд зазначає, що позивачем не надано доказів понесених витрат, тому вони не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 1, 2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 139, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації замість путівки на оздоровлення в розмірі 35% діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність протиправними.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість невикористаної в 2018 році путівки на оздоровлення в розмірі 35% діючого на 1 січня відповідного року одного прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (, вул. Свободи, 89, смт. Білозерка, Херсонська область, 75000) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 4200 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09 липня 2019 р.

Суддя Варняк С.О.

кат. 112030300