Справа № 1540/4383/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4383/18
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представника апелянта Амосової О.Ю.;

позивача Найдьонова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (далі Овідіопольська РДА ) в якому, з урахуванням уточнень, (т.1 а.с.216-225) просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 63/к-2018 від 06.08.2018 року про його звільнення з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської районної державної адміністрації, відповідно до п.1 ч.1 ст. 83, п.3 ч.1, ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу»;

- поновити на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської районної державної адміністрації;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, головною підставою для задоволення наведених вимог, позивач вважав порушення Овідіопольською РДА гарантій, передбачених ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), які, зокрема, встановлюють, що за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, позов задоволено та допущено негайне його виконання в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що Овідіопольською районною державною адміністрацією порушено надані йому, як військовослужбовцю гарантії, встановлені ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.3 ст. 119 КЗпП України.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач, при прийнятті спірного наказу, не врахував приписи ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», якою крім того, що визначено обов`язок суб`єкта призначення звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, але, ще й закріплено умову «якщо інше не встановлено законом».

На думку суду першої інстанції, у ситуації, яка склалася в межах цих спірних правовідносин, вказана умова «якщо інше не встановлено законом» забороняла відповідачу звільняти ОСОБА_1 із займаної посади.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, Овідіопольська районна державна адміністрація подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У своїх доводах апелянт наполягає на тому, що одержання суб`єктом призначення рішення суду про притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є підставою для вчинення дії, передбаченої ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», а саме для звільнення державного службовця із займаної посади у триденний строк з дня одержання рішення суду.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав умову «якщо інше не встановлено законом», закріплену у ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», такою, що забороняє роботодавцю виконувати обов`язок щодо звільнення державного службовця, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією.

Так, на думку органа державної влади, гарантії, визначені у ч.3 ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про збереження за позивачем місця роботи, посади і середнього заробітку до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зберігалися, за останнім, до притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією.

У відзиві на апеляцію, ОСОБА_1 , вказуючи на необґрунтованість її доводів, зазначає, що ч.2 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» не передбачає звільнення особи з посади, пов`язаної з виконанням функції держави, у разі винесення судом рішення про накладення на особу стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функції держави або місцевого самоврядування. Вважає, що п.17 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» не поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України.

У зв`язку з цим, позивач просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи, викладені в апеляції, та просила її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи.
25.08.2010 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської районної державної адміністрації.

З цього часу ОСОБА_1 є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище і на нього розповсюджується дія Закону України «Про запобігання корупції».

На підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2 від 11.03.2015 року, позивача призначено на посаду заступника військового комісара начальником відділення комплектування, ВОС 2924003 (а.с.18).

У березні 2016 року між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді офіцерського складу (а.с.20-21).

Згідно з розпорядженням виконуючого обов`язки голови Овідіопольської районної державної адміністрації № 37/к-2015 від 11.03.2015 року, яке прийняте на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», ст. 119 КЗпП, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 було увільнено від виконання функціональних обов`язків начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації, у зв`язку з призовом на військову службу до Овідіопольського районного військового комісаріату за призовом під час часткової мобілізації. Пунктом 2 вказаного розпорядження визначено, на цей час, але не більше, ніж протягом одного року, зберігати за ОСОБА_1 його місце роботи та посаду (а.с. 156).

Далі, ще одним розпорядженням голови Овідіопольської районної державної адміністрації № 66/к-2016 від 11.03.2016 року, ОСОБА_1 було увільнено від виконання функціональних обов`язків начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації, у зв`язку з призовом на військову службу до Овідіопольського районного військового комісаріату за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Пунктом 2 розпорядження визначено зберігати за ОСОБА_1 його місце та посаду, до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації (а.с.157).

У травні 2018 року до Овідіопольської районної державної адміністрації надійшли подання в порядку частини 3 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції" від Одеської місцевої прокуратури № 3 (вх. № 1355/01-15/01 від 08.05.2018 року), від Іллічівської місцевої прокуратури (вх. № 1320/01-15/01 від 05.05.2018 року) та від Управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вх. №1385/01-15/01 від 11.05.2018 року) (а.с.159-163).

У вказаних поданнях було зазначено, що 10.10.2017 року ОСОБА_1 реалізовано автомобіль «Nissan X-Trail», 2003 року випуску за 260 000,00 грн. За наслідками опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування встановлено, що начальником відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_1 , повідомлення до НАЗК про суттєві зміни у майновому стані подано не було, чим порушено десятиденний календарний строк, відповідно до вимог ч.2 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».

За вказаним фактом, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2018 року (справа № 522/5735/18) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП (порушення вимог фінансового контролю) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1700,00 грн. (а.с. 169).

У наведених поданнях керівники вимагали проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 та застосування заходів дисциплінарної відповідальності.

Наказом керівника апарату Овідіопольської РДА від 02.05.2018 року №20/к-2018, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню пов`язаного з корупцією правопорушення, призначено щодо позивача проведення службового розслідування (а.с.164).

У висновку за результатами службового розслідування від 16.05.2018 року зазначено, що суб`єктивне відношення до належного та вчасного виконання положень Закону України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції», стало причиною та умовами вчинення начальником відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської РДА ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП (а.с.165-166).

03.08.2018 року до Овідіопольської РДА надійшла постанова Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2018 року про визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП та накладення на нього відповідного стягнення (а.с.168- 169).

Наказом від 06.08.2018 року за № 63/к-2018, на підставі п.1 ч.1 ст. 83, п.3 ч.1 ст. 84, ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овідіопольської районної державної адміністрації (а.с.170).

Про цей наказ позивача було повідомлено телефонограмою та запропоновано з`явитись до відділу управління персоналом апарату Овідіопольської РДА з метою отримання трудової книжки та наказу про звільнення (а.с. 171).

Понад те, 07.08.2018 року, за місцем проживання позивача, цінним листом з повідомленням про вручення йому було направлено лист від 06.08.2018 року № 04/01-31/2204 з проханням отримати трудову книжку, однак вказане поштове відправлення повернулось за закінченням терміну зберігання (а.с.172-177).

21.08.2018 року, за зверненням ОСОБА_1 , відповідач надав копію наказу про його звільнення, трудову книжку та повідомив, що розрахунок здійснено повністю.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Частина 5 ст.32 Закону України «Про державну службу» передбачає, що на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Підстави для припинення державної служби визначені в статті 83 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема, набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Частиною 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у випадках, зокрема, зазначеному в п.3 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

31.07.2018 року Овідіопольська РДА звернулася до Національного агентства України з питань державної служби з проханням надати роз`яснення щодо застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» за умови увільнення правопорушника від виконання функціональних обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу до закінчення особливого періоду (а.с.178).

21.09.2018 року Овідіопольською районною державною адміністрацією отримано листа Національного агентства України з питань державної служби з наданням роз`яснень щодо застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу», яким серед іншого зазначено, що одержання суб`єктом призначення рішення суду про притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є підставою для вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», а саме звільнення державного службовця із займаної посади у триденний строк з дня одержання відповідного рішення суду (а.с.179-180).

Аналіз викладених законодавчих норм та відповідного роз`яснення дає підстави дійти висновку, що відповідач, отримавши 03.08.2018 року рішення суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, правомірно прийняв наказ 06.08.2018 року про його звільнення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги вважав, що умова, закріплена у ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», «якщо інше не встановлено законом», забороняє суб`єкту призначення виконувати свій обов`язок звільняти державного службовця.

Суд дійшов висновку, що припис «якщо інше не встановлено законом», розповсюджується, зокрема, на військовослужбовців, позаяк ч.3 ст.119 КЗпП та ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», встановлено, що за особами офіцерського складу, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток.

Водночас колегія суддів вважає такий висновок помилковим за наступними підставами.

Так, відповідно до статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить, зокрема, постанову про накладення адміністративного стягнення або про закриття справи.

При цьому статтею 285 КУпАП встановлено, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення за адміністративне корупційне правопорушення у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, державному чи виборному органу, власнику юридичної особи або уповноваженому ним органу для вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, усунення її згідно із законодавством від виконання функцій держави, якщо інше не передбачено законом, а також усунення причин та умов, що сприяли вчиненню цього правопорушення.

Отже, вчинення державним службовцем адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, є підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою державним службовцем права на державну службу.

Одночасно суд звертає увагу на те, що пунктом 5 частини другої статті 19 Закону України «Про державну службу» визначено обмеження щодо вступу осіб на державну службу, а саме: на державну службу не може вступити особа, яка піддавалася адміністративному стягненню за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, - протягом трьох років з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Такими випадками, зокрема, є винесення судом рішення про закриття провадження у справі за відсутністю у діях державного службовця складу адміністративного правопорушення або ж у зв`язку із закінченням строку, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення (у даному випадку - протягом трьох місяців з дня виявлення адміністративного правопорушення, але не пізніше двох років з дня його вчинення).

Враховуючи наведене, державний службовець, якого звільнено від адміністративної відповідальності та до нього не застосовано адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому статтями 64 77 Закону України «Про державну службу».

Ураховуючи, що у правовідносинах, які склалися у даній справі існує рішення суду, яке набрало законної сили щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за пов`язане з корупцією правопорушення, то позивач безумовно втрачає права на державну службу, а тому відсутні підстави вважати, що існує випадок «якщо інше не встановлено законом».

Резюмуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та існують підстави, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський

Повне судове рішення складено 09.07.2019 року.