Справа № 140/8/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4849/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника відповідача Виш А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (прийняте у м. Луцьку суддею Лозовським О.А.; складене у повному обсязі 08 квітня 2019 року) в адміністративній справі № 140/8/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними і скасувати вимоги Головного управління ДФС у Волинські області (далі ГУ ДФС у Волинській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16566-23-У від 24.09.2018 та № Ф-16566-2 від 09.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач безпідставно сформував вказані вимоги, якими нарахував йому недоїмку в розмірі 10 520,18 грн, штраф в розмірі 2807,76 грн та пеню в розмірі 4476,22 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, оскільки він вчасно та у повному обсязі здійснив сплату єдиного внеску, що підтверджується відповідними квитанціями.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що помилкове перерахування платником єдиного внеску коштів на невідповідні рахунки не може розцінюватися як належне виконання таким платником зобов`язання зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість із єдиного внеску, а тому контролюючим органом правомірно застосовано до позивача у зв`язку з цим штрафні санкції та нараховано пеню.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 29.06.1993 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець; з 01.04.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування; є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

24.09.2018 ГУ ДФС у Волинській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску № Ф-16566-23-У, якою позивачу нараховано недоїмку в розмірі 10 520,18 грн, штраф в розмірі 2807,76 грн та пеню в розмірі 4476,22 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а 09.10.2018 - вимогу про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-16566-23, якою позивачу нараховано недоїмку в розмірі 12 344,36 грн, штраф в розмірі 2807,76 грн та пеню в розмірі 4476,22 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Не погоджуючись із вказаними вимогами, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Отже, вказані штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

У ході судового розгляду даної справи встановлено, що єдиний внесок у відповідних розмірах був сплачений позивачем відповідно до квитанцій, які є в матеріалах справи, проте з помилковим визначення коду бюджетної класифікації, однак ця помилка не призвела до ненадходження коштів до бюджету.

Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні (квитанції) під час сплати суми збору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 25 цього Закону штрафних санкцій, і відповідно для нарахування пені.

Позивачем обов`язок зі сплати єдиного внеску виконано вчасно, у встановлений Законом термін для такої сплати, та який зарахований до бюджету.

Позивач вживав заходи для своєчасної та повної сплати єдиного внеску, а також щодо перерахування надміру або помилково сплачених коштів, що підтверджено належними доказами в ході судового розгляду справи, а тому є безпідставним та необгрунтованим твердження відповідача, що помилка платника єдиного внеску не може бути достатньою підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій і пені за несвоєчасну сплату.

Таким чином, перерахування коштів на невідповідний рахунок не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За вимогами пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464).

Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно із абзацом третім частини восьмої статті 9 Закону № 2464 фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини десятої статті 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

За приписами пункту 11 статті 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Пунктами 6, 7 частини першої статті 13 Закону № 2464 визначено, що органи доходів і зборів мають право: застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно частини десятої статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

А відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Разом з тим відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.03.2016 № 54; зареєстрованого в Міністерстві юстиції Україні 02 березня 2016 р. за № 330/28460, державна фіскальна служба України (далі - ДФС) та її територіальні органи в областях, місті Києві, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об`єднані державні податкові інспекції ДФС (далі - територіальні органи ДФС) відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

Згідно із пунктами 1 - 6 розділу ІІІ цього Положення страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства.

Страхові кошти, які надійшли за день (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску) на рахунки 3719 територіальних органів ДФС, на кінець операційного дня у регламентований час засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються Головними управліннями Казначейства на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДФС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в Казначействі, на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених органами Казначейства з власниками рахунків.

Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДФС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 «Рахунки державних позабюджетних фондів» (далі - рахунок 3717) на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.

У разі якщо ДФС до 10 год. 30 хв. надало Казначейству розрахунковий документ на перерахування коштів з його рахунка 3719 на відповідний рахунок головного управління ДФС для здійснення повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску, розподіл страхових коштів за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюється після перерахування коштів головному управлінню ДФС для здійснення повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску.

У разі надання ДФС зазначеного розрахункового документа після 10 год. 30 хв. Казначейство виконує його наступного операційного дня.

Страхові кошти, які надійдуть протягом останнього робочого дня місяця (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум за рахунок поточних надходжень за день) на рахунки 3719 територіальних органів ДФС, о 21 год. 00 хв. засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються Головними управліннями Казначейства на відповідні рахунки головних управлінь ДФС та до 21 год. 15 хв. з цих рахунків перераховуються на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС у Казначействі.

Страхові кошти, які надійдуть до 21 год. 25 хв. на рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в Казначействі, о 21 год. 30 хв. засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки 3717, відкриті в Казначействі на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.

За результатами розподілу страхових коштів Казначейство щоденно формує відомість про розподіл страхових коштів за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Органи Казначейства відображають суми перерахованих страхових коштів на рахунках управлінського обліку.

Крім цього пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок (абзац перший частини четвертої та частина п`ята статті 45 Бюджетного кодексу України).

Абзацом другим розділу 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26 червня 2002 року № 122; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882, встановлено, що єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

А відповідно до пункту 2.1 розділу 2 цього Положення єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Із оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16566-23-У від 24.09.2018 та № Ф-16566-2 від 09.10.2018 видно, що позивачу за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску нараховано недоїмку, застосовано штраф та нараховано пеню; підставою для винесення оскаржуваних вимог стало те, що позивач, на думку відповідача, належним чином не виконував вимоги статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: єдиний внесок за 2017 - 2018 роки сплатив з порушенням законодавчо встановленого строку.

Проведеним аналізом карток особових рахунків єдиного внеску ФОП ОСОБА_2 встановлено, що сплата нарахованого єдиного внеску, яка мала відбуватись по коду платежу «71040000» щоквартально до 20 числа по закінченню кварталу відбувалась несвоєчасно та не в повному обсязі.

Водночас, станом на 30.01.2019 обліковується переплата по коду платежу «71050000» та «71010000» (інші видатки).

Враховуючи те, що ці кошти на рахунок, призначений для сплати єдиного внеску, не надійшли, станом на 30.01.2019 у нього виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Разом з тим, встановлено, що позивач своєчасно та у повному обсязі за період з лютого 2017 року по жовтень 2018 року сплачував єдиний внесок, що підтверджується копіями квитанцій:

від 23.02.2017 № 0.0.713412418 на суму 704,00 грн,

від 20.03.2017 № 0.0.730061734.1 на суму 704,00 грн,

від 20.04.2017 № 0.0.750199320.1 на суму 1408,00 грн,

від 20.07.2017 № 0.0.811107249.1 на суму 2012,00 грн,

від 22.09.2017 № 0.0.855244786.1 на суму 2100,00 грн,

від 23.12.2017 № 0.0.924949335.1 на суму 2100,00 грн,

від 19.03.2018 № 0.0..1 на суму 2460,00 грн,

від 19.06.2018 № 0.0..1 на суму 2458,00 грн,

від 13.10.2018 № 0.0..1 на суму 2458,00 грн,

водночас зазначені суми були зараховані на невірний (невідповідний) рахунок через допущену позивачем помилку при визначенні коду бюджетної класифікації.

Допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави загалом, оскільки страхові кошти надалі у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок.

Тобто, здійснення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного внеску у строк, встановлений Законом № 2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про протиправне визначення недоїмки, застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Вказане відповідає правовій позиції Верхового Суду, висловленій у постановах від 21 лютого 2018 р. у справі № 813/1008/16, від 25 квітня 2018 р. у справі № 812/1611/16 та від 25 березня 2019 року у справі № 823/567/17.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року в адміністративній справі № 140/8/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 11 липня 2019 року.