Справа № 280/4153/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4153/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 р. (суддя Бойченко Ю.П., повне судове рішення складено 28.03.2019 р.) в справі № 280/4153/18 за позовом Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі ДП «Запорізькій облавтодор») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування рішень №№ від 20.08.2018 р. та № від 12.09.2018 р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 р. в справі № 908/671/18 відкрито справо про банкрутство позивача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно, в силу ч. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» забороняється нарахування штрафів та пені за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення вимог, на які поширюється мораторій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Оріхівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.08.2018 р. № позивачу нараховано пеню за період з 22.12.2015 р. по 09.08.2018 р. у розмірі 130150,54 грн. (0,1% від суми недоїмки), а рішенням від 12.09.2018 р. № штраф за період з 21.03.2018 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 20% в сумі 3953,00 грн. та пеню у сумі 3206,08 грн. (0,1% від суми недоїмки).

Позивачем у період з 22.12.2015 р. по 10.09.2018 р. здійснювалась сплата єдиного внеску з порушенням термінів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 р. в справі № 908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство позивача, одночасно із чим введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Зважаючи на те, що позивач як роботодавець та платник єдиного внеску мав своєчасно виплачувати заробітну плату та сплачувати нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган мав право здійснювати нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску як на зобов`язання, на яке дія мораторію не розповсюджується.

Суд вважає такий частково висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у зв`язку з тим, що ДП «Запорізький облавтодор» в період з 22.12.2015 р. по 10.09.2018 р. здійснювалась сплата єдиного внеску з порушенням строків, встановлених законом, Оріхівським управлінням ГУ ДФС у Запорізькій області прийняті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску: від 20.08.2018 р. № , яким позивачу (філії «Оріхівський райавтодор») нараховано пеню за період з 22.12.2015 р. по 09.08.2018 р. у розмірі 130150,54 грн. (0,1% від суми недоїмки), від 12.09.2018 р. № про нарахування філії «Гуляйпільський райавтодор» штрафу за період з 21.03.2018 р. по 10.09.2018 р. у розмірі 20% в сумі 3953,00 грн. та пені у сумі 3206,08 грн. (0,1% від суми недоїмки).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 р. в справі № 908/671/18 відкрито провадження у справі про банкрутство позивача, одночасно із чим введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

ДП «Запорізький облавтодор» є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

За положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Абзацами 1, 2 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Закон № 2464-VI не визначає підстав для несплати єдиного внеску або перенесення строків сплати єдиного внеску, відповідно, несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням Закону № 2464-VI, за який передбачена фінансова відповідальність статтею 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Спірним в цій справі є правомірність застосування штрафних санкцій та нарахування пені рішеннями від 20.08.2018 р. та від 12.09.2018 р. через введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2018 р.

Відповідно до частин першої та третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов`язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов`язання.

З аналізу зазначених норм вбачається, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов`язаннями, похідними від основного зобов`язання, а тому оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

В спірному випадку відповідачем застосовані до позивача штрафні санкції та пеню рішеннями від 20.08.2018 р. № та від 12.09.2018 р. № у зв`язку з порушенням строків сплати єдиного внеску в період з 22.12.2015 р. по 09.08.2018 р. та в період з 21.03.2018 р. по 10.09.2018 р. відповідно.

Тобто, термін прострочення контролюючим органом обраховується, в тому числі, за період до порушення справи про банкрутство позивача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторі (07.06.2018 р.).

Таким чином, у більшій частині періоду, за який відповідачем нараховано позивачу штрафні санкції, діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому є протиправним визначення контролюючим органом позивачу штрафів оскаржуваними рішеннями за порушення строків сплати єдиного внеску, які настали до дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Суд вказує, що частина періоду, за який нараховано штрафні санкції, обраховується контролюючим органом після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, проте оскільки до компетенції суду не належить питання визначення штрафних санкцій, а відповідачем не надано розрахунку таких штрафних санкцій із зазначенням окремо сум штрафних санкцій та пені до введення мораторію та після, суд визнає протиправним оспорені рішення в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції, який підтримав позицію контролюючого органу про те, що введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючим органам нараховувати штрафні санкції за порушення законодавства, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника єдиного внеску, є безпідставним, оскільки грошові зобов`язання, за порушення строків сплати яких застосовано штрафні (фінансові) санкції, набули статусу узгоджених і термін їх виконання настав до дня введення мораторію.

Також суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що контролюючий орган мав право здійснювати нарахування штрафу та пені за несвоєчасну сплату позивачем єдиного внеску як на зобов`язання, на яке дія мораторію не розповсюджується.

Як вказано вище, за приписами частини 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Законодавець у приведеній правовій нормі вказав про нерозповсюдження мораторію саме виплату нарахованих на суми виплаченої заробітної плати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не на застосування штрафних санкцій після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску за період до введення такого мораторію.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, а не зміни рішення суду першої інстанції, як просив апелянт, тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 р. в справі №280/4153/18 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 р. в справі №280/4153/18 за позовом Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень - скасувати.

Ухвалити в справі № 280/4153/18 нове рішення.

Позов Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Оріхівського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте Оріхівським управлінням Головного управління ДФС у Запорізькій області 20.08.2018 р., яким філії «Оріхівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» нараховано пеню в розмірі 130150,54 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте Оріхівським управлінням Головного управління ДФС у Запорізькій області 12.09.2018 р., яким до філії «Гуляйпільській райавтодор» Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» застосовано штраф в розмірі 3953 грн. та нараховано пеню в розмірі 3206,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Дочірнього підприємства «Запорізькій облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6613 (шість тисяч шістсот тринадцять) грн. 47 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08.07.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08.07.2019 р.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш