Справа № 160/4958/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Справа № 160/4958/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
30 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 49 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 29.03.2019 року № 40, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 04 лютого 2019 року внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із первинним встановленням йому третьої групи інвалідності з 04 лютого 2019 року внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому встановлено третю групу інвалідності.
В обґрунтування позовних вимог позивачем в позовній заяві зазначено, що він проходить військову службу у 25 окремій повітрянодесантній бригаді, з 2014 року перебуває на передовій на сході України, неодноразово брав участь у бойових діях. У серпні 2014 року під час бойових дій отримав поранення, внаслідок якого втратив 20 % працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується до довідкою МСЕК серії 12 ААА №003262 від 10.03.2015 року. 04 лютого 2019 року під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААБ №205441 від 04.02.2019 року). Позивачем було подано всі необхідні документи для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, проте відповідачем протиправно відмовлено у такій виплаті з посиланням на те, що між первинною втратою працездатності, яка визначала у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки. Позивач вважає, що з 04 лютого 2019 року, тобто із встановленням інвалідності, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 ч. 2 статті 16 Закону № 2011-XII, та у розмірі, встановленої ч.1 статті 16-2 Закону № 2011-XII. Однак, відповідач безпідставно відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, чим порушує його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/4958/19 призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідачем на виконання вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзиву на позовну заяву не надано, жодних заяв (пояснень) по суті спору не надано. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Третьою особою пояснень по суті справи не надано, представник Військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні 25.06.2019р. проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.
25 червня 2019 року судом було ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст.205, 243 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відтак, згідно з ч.6 ст.162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника медичної служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
З довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2014 р. №5164 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), ОСОБА_1 , 1986 р.н., 24 серпня 2014 року одержав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО, внаслідок артилерійського обстрілу з боку незаконних збройних формувань.
04 лютого 2019 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу з 04.02.2019 року травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка №711 до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №205441 від 11.02.2019 р.).
Згідно з довідкою №711 до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №205441 від 11.02.2019 р., огляд інваліда первинний, дата чергового переогляду 04.02.2020 року.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.
У відповідності до частини 2 статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписами частин 2-4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24 січня 2014 року.
Згідно з пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Отже, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Судом встановлено, що 10 березня 2015 році медико-соціальною комісією встановлено позивачу 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби (довідка МСЕК серії 12 ААА №003262).
04 лютого 2019 року МСЕК здійснено первинний огляд позивача та встановило ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини тобто понад дворічний термін після встановлення 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Втім, суд акцентує увагу на тому, що із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії №12 ААБ №205441 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, з 04 лютого 2019 року та вперше, при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.
Суд зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в цьому випадку, саме з встановлення інвалідності після первинного огляду.
Зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності після первинного встановлення позивачу інвалідності не відбулось.
Дворічний термін, на який спирається відповідач у пункті 49 протоколу від 29.03.2019 р. №40 в якості обґрунтування відсутності підстав для призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, розпочинається для позивача саме від дня встановлення йому інвалідності при первинному огляді тобто з 04 лютого 2019 року.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача, зазначені у п. 49 проколу засідання комісії Міністерства оборони України від 29.03.2019 р. №40, про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п. 49 рішення Комісії, оформленого протоколом № 40 від 29.03.2019р., не наведено.
При цьому, суд зазначає, що встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку із травмою, що пов`язана із захистом Батьківщини, є підставою для признання і виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме: в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що порушене відповідачем право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з первинним встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, тобто календарного року, в якому встановлено цю інвалідність, підлягає захисту шляхом скасування п.49 рішення Міністерства оборони України, що оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 29.03.2019 р. № 40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, як протиправного, а відповідача необхідно зобов`язати призначити та виплатити позивачеві вказану одноразову грошову допомогу, належну до виплати при первинному встановленні ІІІ групи інвалідності.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, системного аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Що стосується судових витрат, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат ним заявлено не було, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 242-246, 250, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправним та скасувати пункт 49 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 29.03.2019 року № 40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 04 лютого 2019 року, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із первинним встановленням ІІІ групи інвалідності з 04 лютого 2019 року, внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено ІІІ групу інвалідності.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський