Справа № 580/541/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/541/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.
за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12628 грн. 84 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року позов задоволено. Також стягнуто на користь позивача з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що до виплат, що тривали в період з 09.10.2018 р. до 29.11.2018 р. включено премії, які відповідач в силу Положення про преміювання керівника, заступника керівника, посадових осіб та працівників ГУ ДФС у Черкаській області, що затверджене наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 25.04.2018 № 800 (далі - Положення № 800), не міг виплатити раніше наступного місяця, а також що оплата двох днів тимчасової непрацездатності позивача відшкодовується за рахунок коштів Фонду соціального страхування України у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105).

Крім того, апелянт зазначає, що позивач на даний час працює на посаді помічника адвоката ОСОБА_3, а доказів надання послуг саме ОСОБА_3 , крім формально складеної документації, матеріали справи не містять. Просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 24.06.2019 р. за вх. № 22950, в якому позивач зазначає, що вимога ст. 116 КЗпП України про повний розрахунок в день звільнення є імперативною та винятків не містить.

Окремо позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на п. 4.2 Положення № 800, яке повністю відображає вимоги вказаної норми та жодним чином їй не суперечить.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, особу, що з`явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління ДФС у Черкаській області № 353-О від 08.10.2018 р. із 09.10.2018 р. припинено державну службу ОСОБА_1 , звільнено його з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органу ДФС юридичного управління ГУ ДФС у Черкаській області за угодою сторін.

Платіжним дорученням від 09.10.2018 р. № 1560 здійснено нарахування позивачу заробітної плати за жовтень 2018 у сумі 1634 грн. 40 коп.

Крім того, відповідно до виписки по особовому рахунку позивача із 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. , відповідачем нараховано позивачу суми заробітної плати, а саме: 10.10.2018 р. - 1634 грн. 40 коп.; 31.10.2018 р. - 1758 грн. 74 коп.; 29.11.2018 р. - 346 грн. 62 коп.

17.10.2018 р. позивачу нараховано лікарняний в сумі 273 грн. 83 коп.

Відповідно до виписки по надходженням по рахунку позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. остання сума в межах остаточного розрахунку при звільнені з відміткою "заробітна плата" проведена відповідачем 29.11.2018 року.

Вказані обставини жодною із сторін не заперечуються та не досліджуються колегію суддів в силу положень ч. 1 ст. 78 КАС України.

Також обрахунок судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не становить предмету доводів апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вказана норма є імперативною та довільному тлумаченню не підлягає.

У відповідності до п. 4.2 Положення № 800 місячна премія виплачується не пізніше від терміну виплати заробітної плати за місяць, у якому нараховано премію.

Зазначених норм достатньо для висновку про обов`язок відповідача провести повний розрахунок з позивачем у день звільнення та відсутність колізії закону та підзаконного нормативно-правового акту в цьому питанні, про що наголошує позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону № 1105 допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вказану норму, колегія суддів вважає прийнятними доводи апелянта щодо відсутності затримки у оплаті шостого та сьомого днів тимчасової непрацездатності позивача.

В той же час, згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зважаючи на те, що виплата суми у розмірі 273, 83 грн. мала місце до 29.11.2018 р., в розумінні вказаної норми така сума не має впливу ні на розмір стягнення, про яке просить позивач (середній заробіток), ні на строк затримки (кінцева дата - 29.11.2018 р.).

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про помилковість висновків суду першої інстанції в частині застосування до спірних правовідносин загальних норм трудового законодавства.

Натомість, в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів звернула увагу на таке.

Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, рахунок на оплату та платіжний документ банківської установи.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо того, що понесені витрати на правову допомогу мають бути реальними та підтвердженими не лише доказами перерахування коштів на користь надавача послуг від їх отримувача, але й зафіксованими на рівні держави за процедурою обліку доходів та витрат фізичних і юридичних осіб.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000, 00 грн. підлягає скасуванню.

Відтак доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом в цій частині приймаються в якості належних.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм процесуального права в питанні розподілу судових витрат, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 04.07.2019 р.)