Справа № 0640/3806/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3806/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

03 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмову, зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

позивач 20.07.2018 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, викладену у листі від 29.05.2018 №Г-4924/0-2954/0/22-18 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з послідуючого передачею земельної ділянки в оренду на термін 49 років для сінокосіння за клопотанням від 03.05.2018;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння з кадастровим номером НОМЕР_1 на території Андрушівського району Житомирської області, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років;

- стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подати до суду в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про його виконання.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 для сінокосіння, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Андрушівського району Житомирської області, викладену у листі від 29.05.2018 №Г-4924/0-2954/0/22-18.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.05.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 для сінокосіння, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Андрушівського району Житомирської області, за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 ЗК України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що надав суду належні докази в підтвердження понесених судових витрат, які судом першої інстанції безпідставно не враховано при прийнятті оскаржуваного рішення. Також позивач вказав не помилковість мотивації суду щодо відсутності даних про конкретну справу по якій понесені витрати на правову допомогу, оскільки правничі послуги надані позивачу до відкриття провадження у справі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких би вбачався обсяг наданих послуг. Також вказує, що наданий позивачем договір № 23 позивачем було долучено до позовних заяв і інших справах. При цьому, із наданого позивачем договору та розрахунку оплати праці неможливо встановити в якій конкретній справі надавались правничі послуги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

03.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням, у якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з послідуючою орендою строком на 49 років, з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 45,5347 га, розташованої на території Андрушівського району Житомирської області, для сінокосіння. До клопотання додав графічні матеріали.

29.05.2018 листом №Г-4924/0-2954/0/22-18 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав договір №23 від 30.05.2018, рахунок оплати праці адвоката Нестеренка Миколи Миколайовича, квитанцію до прибуткового касового ордеру №149 від 30.05.2018.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що з договору № 23 від 30.05.2018 та розрахунку оплати праці неможливо встановити, в якій конкретній (-ому) справі/позові надавались правничі послуги.

В матеріалах справи відсутні акти наданих послуг/виконаних робіт, прийому-передачі, з яких би вбачався обсяг наданих послуг та їх прийняття позивачем. Відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів в сумі 2978,40 грн адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за період травень 2018 року. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера № 149 від 30.05.2018 на суму 2978,40 грн, підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про недостатність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги, а тому, суд не вбачав підстав для задоволення вимоги щодо їх стягнення в сумі 2978,40 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

З апеляційної скарги позивача вбачається, що фактично він не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 3 ст. 134 КАС України вказано, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України зазначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, частиною 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з наведеного слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.12.2018 у справі 826/856/18.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) вказано, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положенням п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI встановлено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відтак, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №821/1594/17 вказує, що необхідно встановлювати факт надання правничої допомоги саме у даній справі. Також суд зазначає про можливість доведення понесення особою витрат на правничу допомогу відображенням адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Згідно п.178.6. ст.178 ПК України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

При цьому, позивач просить стягнути на його користь судові витрати понесені на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 2978,40 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав розрахунок оплати праці адвоката Нестеренка М.М. за позовом ОСОБА_1 за позовну заяву до Житомирського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 на суму 2978,40 грн., з яких 1489,20 грн - надання консультації та первинний огляд документів, підготовка позовної заяви до суду - 1489,20 грн (1 год).

Також надав договір про надання професійної правничої допомоги від 30.05.2018 №23; та квитанцію прибуткового касового ордера №149 від 30.05.2018 на суму 2978,40 грн відповідно до договору №23 від 30.05.2019.

Проте, вказані документи не містять в собі номеру справи, тому неможливо встановити в якій саме адміністративній справі адвокат надав правову допомогу позивачу, а також підтверджують оплату не ідентифікованих послуг правової допомоги.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 24.06.2019 у справі №542/1884/17.

Водночас, квитанція до прибуткового касового ордера № 149 від 30.05.2018 на суму 2978,40 грн, підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Матеріали справи не містять доказів відображення адвокатом у Книзі обліку доходів та витрат, доходу отриманого згідно квитанції прибуткового касового ордера №149 від 30.05.2018 в сумі 2978,4 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2978,40 грн., оскільки позивачем не надано безспірних доказів, які б підтверджували понесені ним витрати на оплату правничої допомоги.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, узагальнив свою минулу практику з цього питання і сформулював основні положення стосовно угод в яких виплачується гонорар успіху. Суд зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 06.11.1980, скарга №6538/74), відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наданими до суду першої інстанції документами не підтверджено обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі, а тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність підстав для компенсації судових витрат позивача.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Залімський І. Г.