Справа № 200/5904/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 р. Справа№200/5904/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені в сумі 215 454,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені в сумі 215 454,26 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідачем наданий звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, відповідно до якого у відповідача у 2018 році повинно було бути працевлаштовані 20 осіб з інвалідністю. Фактично за даними звіту працювало лише 16 осіб. Тому відповідач не виконав норматив по створенню 4 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Передбачені законом санкції за вчинене порушення відповідач добровільно не сплатив до теперішнього часу. Згідно з розрахунком сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році, становить 214169,28 грн., сума нарахованої пені станом на 25 квітня 2019 року складає 1285 грн. Загальна сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені складає 215 454,26 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідачем на адресу суду надано відзив на адміністративний позов, в якому він заперечив проти задоволення заявлених вимог. Послався на те, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» за 2018 рік становить 501 працівників; кількість штатних працівників - осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону, становить 20 осіб, фактично в 2018 році працювало 16 осіб з інвалідністю, про що було також повідомлено Фонд соціального захисту інвалідів шляхом направлення пояснювальної записки за вих. №70 від 11.02.2019 року.

Відповідач вказує, що він регулярно інформував державну службу зайнятості про наявні вільні робочі місця і вакантні посади, на яких може використовуватися праця осіб з інвалідністю, що підтверджується щомісячними звітами про наявність вакансій форми № 3-ПН, які подавалися в період з січня по листопад 2018 року, розміщував інформацію про наявність вакансій у газеті, а також інформацію про потребу в працівниках періодично розміщувалася на міському сайті, а також на інших інтернет-ресурсах. Незважаючи на вжиті відповідачем заходи, інваліди, які були направлені для працевлаштування державною службою зайнятості, не відповідали вакантним посадам, про що отримували обґрунтовану відмову відповідно до норм чинного законодавства. Вважає, що позивачем не подані документальні підтвердження фактів незаконної відмови відповідачем у працевлаштуванні направлених на роботу осіб з інвалідністю.

На думку відповідача, обов`язок роботодавців створити робочі місця для осіб з інвалідністю не супроводжується обов`язком їх працевлаштувати. Закон покладає на підприємство обов`язок створити (пристосувати) належним чином робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач вказує, що ним були вжиті всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування осіб з інвалідністю, проте протягом 2018 року товариство фактично не працевлаштувало необхідну кількість осіб з інвалідністю з незалежних від нього причин: через відсутність осіб з інвалідністю, які потребують роботи у відповідача, бездіяльності державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Оскільки відповідачем не порушені норми чинного законодавства, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій і пені вважає безпідставним. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Позивач - Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю є територіальним органом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, і діє на підставі Положенням про відділення Фонду, затверджене Наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю № 81 від 26.05.2011 року, що визначає основні функції, завдання та повноваження відділення Фонду, до яких належать, зокрема, прийом звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, облік заборгованості по сплаті сум адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (надалі - Закон № 875-XII) законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Згідно зі звітом за формою № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, що був поданий ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» (а.с.7), середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» за 2018 рік становить 501 працівників; кількість штатних працівників - осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII, становить 20 осіб, фактично в ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» в 2018 році працювало 16 осіб з інвалідністю.

З наведених підстав позивачем розраховані сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у сумі 214 169,28 грн. та сума пені, яка станом на 25 квітня 2019 року складає 1285 грн. (а.с.8-9).

Відповідач не погоджується з нарахованими адміністративно-господарськими санкціями та нарахованою пенею, посилаючись на фактичне створення робочих місць для осіб з інвалідністю, які не були працевлаштовані з підстав, що не залежать від відповідача.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав копії звітності за формою №3-ПН, які подавалися протягом 2018 року, відповідно до якої у відповідача для осіб з інвалідністю зазначено 6 вакантних робочих місць (а.с.20).

Встановлені судом фактичні обставини сторонами не заперечуються.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд вказує про таке.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця..

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів..

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ).

Виходячи з наведених норм суд зазначає, що для підприємств, установ, організацій законодавством встановлюється обов`язковий норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а також передбачається сплата підприємствами адміністративно-господарських санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю. При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно частиною 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина 3 статті 18-1 Закону № 875-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VІ роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з Порядком подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на викладене суд зазначає, що обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Закону № 875-ХІІ нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств. Одним з доказів, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, в тому числі, є звіт форми № 3-ПН.

Водночас, суд також зауважує, що створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю не може обмежуватися складенням та поданням відповідної звітності, оскільки відповідно до частини 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Також суд враховує, що відповідно до складеного посадовими особами відповідача звіту за формою № 10-ПІ, відповідачем самостійно розрахована сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у сумі 214 169,28 грн.

При розгляді цієї справи судом встановлено, що з боку відповідача протягом звітного 2018 року були допущені випадки відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Зокрема, з листа Маріупольського міського центу зайнятості від 29.05.2019 року (а.с.25) випливає, що з боку ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» були відмови у працевлаштуванні двох осіб з інвалідністю: ОСОБА_2 16.01.2018 року та ОСОБА_1 18.01.2018 року на посаду «агент торговельний».

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 17 Закону № 875-ХІІ відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Тобто, з системного аналізу норм частини 3 статті 17 та частини 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ випливає, що незважаючи на наявність звітності про створені вакантні робочі місця для осіб з інвалідністю, факти необґрунтованої відмови таким особам у працевлаштуванні свідчать про відсутність цих спеціальних робочих місць.

Протягом розгляду справи відповідачем не надано відомостей, що він у повному обсязі виконав вимоги закону в частині створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у таких осіб кваліфікації та знань, з урахуванням їх побажань, не обґрунтував причин відмови у працевлаштуванні вищевказаним особам.

Посилаючись у відзиві на позовну заяву про обґрунтованість відмов у працевлаштуванні, відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати суду докази на підтвердження такої обґрунтованості.

З урахуванням обставин відмови у працевлаштуванні двом особам з інвалідністю без обґрунтування перед судом об`єктивних підстав для такої відмови, суд дійшов висновку про доведеність факту відсутності створення 2 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Саме вказані порушення у сфері господарювання відповідають умовам господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин в розумінні вищезазначеної частини 1 статті 218 Господарського кодексу України.

Оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення санкцій за відсутність створення 4 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а судом встановлений факт відсутності створення 2 таких робочих місць, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню відповідно до встановлених судом обставин.

З наведених підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році, у сумі 107 084,64 грн. та суми пені 642,50 грн.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору, через що сплачений позивачем судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 262, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (87528 м. Маріуполь, вул. Серова. 1а, адреса для кореспонденції: 87555, м. Маріуполь, пр. Миру, 68, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» (87506, м. Маріуполь, вул. Свободи, 20, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені в сумі 215 454,26 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» (87506, м. Маріуполь, вул. Свободи, 20, ) на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у сумі 107 084 (сто сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 64 коп. та пеню у сумі 642 (шістсот сорок дві) грн. 50 коп. на р/р 5002 в ГУ ДКСУ у Донецькій обл.; ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785; МФО 899998: код платежу 50070000, ЄДРПОУ стягувача 13492430.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі 05 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Г.А. Чекменьов