Справа № 520/4204/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 липня 2019 р. № 520/4204/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача ОСОБА_1 В.

представника відповідача Лютянського М.Я..

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маковій" (вул. Залізнична, буд. 76,м. Первомайський, Харківська область,64107, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до та просить суд : скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДФС у Харківській області: № 2 від 22.03.2019 року, № 2 від 22.03.2019 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Маковій сплачений судовий збір.

Ухвалою від 02.05.2019 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.

Протокольною ухвалою від 03.07.2019 у справі закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті в порядку, визначеному ч.7 ст.181 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на недоведеності складу податкового правопорушення, яке за висновком податкового органу полягає у нереальності господарських операцій платника податків з контрагентами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував, зазначивши, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх обставин у справ. Первинними бухгалтерськими документами позивача не доведено реальності здійснення господарської діяльності з зазначеними в акті перевірки контрагентами, що підтверджується податковими інформаціями та ухвалами судів , винесеними у кримінальних провадженнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «МАКОВІЙ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Цольдо» за січень 2018 року, лютий 2018 року, ТОВ «Лінкорд ЛТД» за лютий 2018 року, ТОВ «Спецагроторг Трейд» за лютий-квітень 2018 року, за серпень 2018 року, ТОВ «Первомайський харчовий комбінат «Ідеал» за квітень, серпень 2018 року, ТОВ «Лихачовський Елеватор» за серпень 2018 року, ПП «Амарант-8» за серпень 2018 року, ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» за серпень 2018 року, ОСОБА_2 за серпень 2018 року, ТОВ «Нафтогаз-Агро» за серпень 2018 року, ТОВ «НП Трейдінг» за серпень 2018 року, ТОВ «Агропросперіс Трейд» за серпень 2018 року, ПП «Оригінал Авто» за серпень 2018 року, ТОВ «Автобан Груп» за серпень 2018 року та даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).

За результатами проведеної перевірки складено акт №502/20-40-14-12-09/33816897 від 19.02.2019 року, яким зафіксовані порушення:

пп. «а» п. 198.1, абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198, та п.201.1, п. 201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит, на загальну суму 3200000 грн., у т.ч. у січні 2018 року у сумі 1092319 грн. у лютому 2018 року у сумі 1653731 грн. та у березні 2018 року у сумі 453950 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 3200000 грн., у т.ч. у січні 2018 року у сумі 1092319 грн. у лютому 2018 року у сумі 1653731 грн. та у березні 2018 року у сумі 453950 грн.;

п. 44.6 ст.44 ПК України підприємством до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті не надано посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Отже, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.;

п. 121.1 ст. 121 ПК України платником податків не надано контролюючому органу в ході перевірки оригінали/копії документів.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № 2 від 22.03.2019 року (форма «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 3200000 грн. та нараховано штраф у сумі 800000 грн.; № 2, яким підприємству нараховано штраф у розмірі 510.00 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 2 від 22.03.2019 року (форма «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 3200000 грн. та нараховано штраф у сумі 800000 грн.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає в тому числі у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. «а» п.198.1 ). Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Положеннями п. 200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (ст. 712 ЦК України).

Довідкою про загальну інформацію щодо позивача (додаток 2 до акту перевірки )-а.с.72-75, т.3, зазначено, що підприємством у перевіряємий період використовував у діяльності основні фонди, до переліку, яких входять транспортні засоби.

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що між ТОВ «Цольдо» (постачальник) та ТОВ «МАКОВІЙ» (покупець) укладено договір поставки №18/01 від 18.01.2018 року, відповідно до умов якого постачальник поставити у власність Покупця транспортні засоби, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Пунктами 1.2, 2.1 вказаного Договору передбачено, що загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна одиниці товару, загальна ціна товару, інші умови поставки товару, узгоджуються сторонами та визначаються в Специфікації, що є невід`ємною частиною договору. Поставка товару здійснюється на умовах та в строк визначений в Специфікації. Сторони погоджуються при визначені умов поставки застосовувати міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів Інкотермс, в редакції 2010 року.

На підтвердження факту реальності придбання, отримання та оплати товару за вказаним договором позивачем надано суду податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні-а.с.31-117, т.1

Між ТОВ «Лінкорд ЛТД» (постачальник) та ТОВ «МАКОВІЙ» (покупець) було укладено договір поставки №22/02 від 22.02.2018 року, відповідно до умов якого постачальник поставити у власність Покупця транспортні засоби, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Пунктом 1.2., 2.1 вказаного Договору передбачено, що загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна одиниці товару, загальна ціна товару, інші умови поставки товару, узгоджуються сторонами та визначаються в Специфікації, що є невід`ємною частиною договору. Поставка товару здійснюється на умовах та в строк визначений в Специфікації. Сторони погоджуються при визначені умов поставки застосовувати міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів Інкотермс, в редакції 2010 року.

На підтвердження факту реальності придбання, отримання та оплати товару за вказаним договором позивачем надано суду податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні- а.с.118-190, т.1.

В подальшому придбаний товар за вищевказаними договорами було використано ТОВ «МАКОВІЙ» у власній господарській діяльності: на підставі договору №08-01/18 від 08.01.2018 року надавалась благодійна допомога Регіональному ландшафтному парку "Парк дикої природи «Ольхова Балка» шляхом надання послуг з перевезення; перевезення вантажу власним автомобільним транспортом відповідно до умов договорів транспортного перевезення з ТОВ «ПХК «ІДЕАЛ» № № 22-01/18 від « 22» січня 2018 року, ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ ТРЕЙД» № 08-02/18 від « 08 » лютого 2018 року; з ТОВ «Амарант- 8», ТОВ «Агропросперис Трейд», ТОВ «Лихачовський Елеватор», ТОВ «ПХК «ІДЕАЛ», ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ ТРЕЙД» - ТОВ «МАКОВІЙ» щодо поставки зерна, насіння власним вантажним автомобільним транспортом (що відповідає основним видам діяльності позивача : вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11), а також видами діяльності є: діяльність посередників у торгівлі) -а.с.191-219, т.1, а.с.1-213, т.2

В судовому засіданні як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог представник відповідача послався на те, що порушення вимог податкового законодавства, вчинені позивачем по справі доведені наявною податковою інформацією стосовно контрагентів підприємства, в т.ч.:

податковою інформацією Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 21.05.2018 року №12/03-20-12-07 щодо ТОВ «Лінкорд ЛТД» щодо фінансово-господарських операцій із контрагентами- постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.02.2018 по 28.02.2018, відповідно до якої встановлено неправомірне визначення сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг та сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг, якою встанволено, що основний вид діяльності ТОВ «Лінкорд ЛТД» - торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, в рамках якого підприємство здійснює імпорт автотранспортних засобів. В подальшому, автотранспортні засоби реалізовано як кінцевому споживачу, так і суб`єктам господарювання - юридичним особам. Технологія та специфіка даних операцій не потребує наявності виробничих потужностей, складських приміщень та персоналу зі спеціальними знаннями. Однак, загальна кількість імпортованих автотранспортних засобів - 180 од. та реалізованих - 149 од. не співвідносна з наявною кількістю трудових ресурсів (4 працівника) в проміжку часу з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року; згідно поданих звітів 1-ДФ фізичні особи за цивільно-правовими угодами не залучались, згідно даних ЄРПН підприємство не понесло витрат із залучення третіх осіб до виконання послуг з переміщення автотранспортних засобів від місця постачання, згідно інформації зазначеній в митних деклараціях, на митну територію України. За даними АІС «Податковий блок» та митних декларацій ТОВ «Лінкорд ЛТД» імпортував протягом січня - лютого 2018 року 180 автотранспортних засобів, які ідентифікуються по назві, моделі та номеру кузова автомобіля. Згідно даних ЄРПН протягом лютого 2018 року ТОВ «Лінкорд ЛТД» зареєстрував на ТОВ «Маковій» податкові накладні на реалізацію автотранспортних засобів на загальну суму 7500,0 тис. грн., в т. ч. ПДВ 1250,0 тис. грн., які ідентифіковані по назві та моделі автотранспортного засобу. В податкових накладних відсутня ідентифікація автотранспортних засобів по номеру кузова, що не дає можливості підтвердити чи спростувати нереальність операцій між ТОВ «Лінкорд ЛТД» та ТОВ «Маковій»;

податковою інформацією , складеною ГУ ДФС у Рівненській області від 21.05.2018 року №2344/7/17-00-12-01-09 щодо ТОВ «Цольдо» за звітні періоди декларування ПДВ за період з 01.10.2017р. по 31.10.2017р. та з 01.12.2017 р. по 28.02.2018 р, відповідно до якої встановлено неправомірне визначення сум податкового кредиту при придбанні товарів/послуг та сум податкових зобов`язань при продажу товарів/послуг, згідно якої встановлено, що підприємство здійснює імпорт транспортних засобів та с/г техніки з метою подальшої реалізації останніх на митній території України; ввезені транспорті засоби та с/г техніка одразу при ввезені на митну територію України реалізуються кінцевому споживачу за готівку без відображення по бухгалтерському та податковому обліках; транспортні засоби зазначеними в податкових накладних ідентифікаційними номерами (номер кузова/номер шасі), реалізованих на адресу ТОВ «Маковій», не імпортував;

ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2019 у справу №757/13599/19-к по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333; від 08.11.2018 року по справі №757/53980/18-к по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003128; від 06.12.2018 у справі №757/59733/18-к по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003128; Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2019 у справі №754/4698/19 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000190, якими в рамках кримінальних проваджень надано (відмовлено) доступ(і) до документів, накладено арешти на кошти.

За приписами ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже в контексті ст.83 ПК України за відсутності вироку суду, що набрав законної сили, відомості набуті під час досудових кримінальних проваджень, мають доказове значення виключно в рамках цих проваджень та не є належними доказами відсутності реального характеру господарських відносин між позивачем та контрагентами.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції статті 228 Цивільного кодексу України тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 06.11.2018 року у постанові 822/551/18

Суд також зазначає, що відповідно до п.1.4 наказу Мінфіну України від 14.03.2013 № 395 « Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків фізичними особами, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Із дослідженого в судовому засіданні акті перевірки від 19.02.2019 № 502/20-40-14-12-09/33816897 не зазначено інформації щодо ухвал Печерського районного суду від 19.03.2019 у справу №757/13599/19-к, від 11.04.2019 у справі №754/4698/19, отже зазначені в них відомості не були покладені в основу оскаржуваного рішення, а тому посилання відповідача на ці доводи не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.73, 74, ч.2 ст.77 КАС України

Суд також зазначає, що контролюючий орган не проводив документальні перевірки ані контрагентів-постачальників позивача, позаяк висновки контролюючого органу про нереальність операцій ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду по справі К/9901/2558/18 від 16.01.2018, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16 де вказано, що акти про результати проведення податкових перевірок контрагентів позивача не доводять обставин, з якими відповідач пов`язує висновки акту перевірки позивача та прийняті на підставі нього спірні податкові повідомлення-рішення. Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі реальності господарської операції, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Така ж сама правова позиція висловлена й Європейським Судом з прав людини. Зокрема, у справах «Інтерсплав проти України», «БУЛВЕС» АД проти Болгарії», «Бізнес Суппорт центр проти Болгарії», «Сєрков проти України», «Рисовський проти України». Європейський Суд з прав людини зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Згідно п.36.5 ст.36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Таким чином Податковим кодексом України та судовою практикою закріплено принцип індивідуалізації відповідальності платника податків.

Аналіз складеного контролюючим органом акту перевірки, не доводить, що на момент проведення господарських операцій контрагенти позивача були фіктивними підприємств; вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання, та укладали нікчемні правочини, які завідомо порушують публічний порядок та суперечать інтересам держав і суспільства. Також контролюючим органом не наведено жодних суттєвих порушень форми чи змісту первинних документів.

Оскільки, жодного застереження, окрім посилання на нереальність господарських операцій, в порушення норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, податковий орган не навів. А висновки відповідача ґрунтуються на інформації, отриманої від інших податкових органів щодо перевірок контрагентів позивача по ланцюгу постачання, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №820/4687/16).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено в судовому засіданні висновків акту перевірки щодо нереальності господарських операцій з зазначеними контрагентами, та як наслідок збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних санкцій.

Щодо податкового повідомлення рішення від 22.03.2019 № 2, яким підприємству нараховано штраф на підставі п.54.3.3 п.54.3 , п.121.1 ст.121 ПК України у розмірі 510.00 грн.

За результатом проведення перевірки, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем положень п.121.1 ст.121 ПК України, яке виразилося у ненаданні до перевірки оригіналів документів по взаємовідносинам з ТОВ «Цольдо» та ТОВ « Лінкор ЛДТ» (а.с.38, т.3 зворотній бік)

П.121.1 ст.121 ПК України визначено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Виходячи зі змісту вказаної норми, слід дійти висновку, що вона містить альтернативу надання документів копій чи оригіналів. Судовим розглядом встановлено, що під час проведення перевірки контролюючому органу було надано копії документів по взаємовідносинам з зазначеними контрагентами, що виключає застосування штрафної санкції.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити

Скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДФС у Харківській області: № 2 від 22.03.2019 року, № 2 від 22.03.2019 року

Стягнути на користь ТОВ " Маковій " () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області () судовий збір у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 11.07.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.