Справа № 502/2315/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 502/2315/18

Головуючий в 1 інстанції: Маслеников О.А.

Час і місце ухвалення: 14.03.2019р., м. Кілія Одеської області

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №2 Кілійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області Татару С.С. про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

13.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до начальника СРПП №2 Кілійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області Татару С.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП. Також, позивач просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.03.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та не повне з`ясування обставин справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам, що не пред`явлення документів на право керування транспортним засобом було зумовлено тим, що зупинка транспортного засобу була здійснена за відсутності підстав, передбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам, що в порушення вимог ч.5 ст.258 КУпАП інспектором патрульної поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення незважаючи на те, що ОСОБА_1 оспорив допущене правопорушення та адміністративне стягнення.

Зазначає апелянт і про те, що судом першої інстанції належним чином не повідомлено його про дату, час та місце розгляду судової справи, чим порушено принцип змагальності сторін, закріплений ст.9 КАС України.

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року та прийняття нового - про задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про задоволення скарги.

Предметом спору є оскарження ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Як слідує зі змісту спірної постанови відповідача, 12.12.2018 року о 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи по вул.Соловйова, 10 в м.Кілія транспортним засобом DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , при наявному засобу пасивної безпеки не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив посвідчення водія і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.3, п.2.4 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що його транспортний засіб зупинено відповідачем за відсутності жодної з підстав, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим у нього не виникло обов`язку пред`явити до перевірки документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР. Також, позивач посилався на не складення інспектором поліції протоколу про адміністративне правопорушення, який мав бути обов`язково складений у відповідності до ст.258 КУпАП.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що правопорушення, за вчинення якого позивача притягнено до адміністративної відповідальності, дійсно мало місце, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР) визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

З аналізу вказаних норм слідує, що обов`язком водія транспортного засобу є мати в наявності при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та на вимогу поліцейського пред`являти їх для перевірки.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно п.2 ч.1 ст.32 Закон України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено випадки у яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

При цьому, у разі зупинення транспортного засобу, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної вищезазначеній статті.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, в тому числі за відсутність або непред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб

При цьому, для зупинки транспортного засобу мають бути визначені законодавством підстави, які задокументовано у встановленому порядку.

Як вбачається зі змісту спірної постанови серії ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року підставою для зупинення транспортного засобу DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , став висновок інспектора патрульної поліції про порушенням позивачем п.2.3 ПДР, що виразилося в тому, що позивач не користувався засобами пасивної безпеки (ременем безпеки), яким обладнано належний йому автомобіль.

При цьому, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено доказами факту порушення ОСОБА_1 . п.2.3 ПДР.

Більше того, за вказане порушення позивача не притягнено до адміністративної відповідальності на підставі ч.5 ст.121 КУпАП, якою передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 року зобов`язано Кілійське відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надати до суду апеляційної інстанції докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Також, вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати запис з нагрудної камери начальника СРПП №2 Кілійського ВП Татару С.С. від 12.12.2018 року у період з 10:00 до 11:00, та письмові пояснення стосовно того, з яких джерел було отримано дані про особу, щодо якої винесено постанову ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року, а тому числі серія та номер посвідчення водія.

На виконання вимог вказаної ухвали Кілійське відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції листом від 10.07.2019 року №44/2/2550 повідомило, що 12.12.2018р. у період з 10:00 до 11:00 год. нагрудна камера начальника СРПП №2 Кілійського ВП Татару С.С. була вимкнена, запис відсутній.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено вчинення позивачем порушення п.2.3 ПДР, таке порушення не задокументовано та не притягнено за його скоєння особу до відповідальності, тому відсутні підстави для висновку, що вимога поліцейського до водія транспортного засобу щодо пред`явлення документів, визначених п.2.1 ПДР, є обґрунтованою.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17.

При вирішенні спору колегія суддів, також, враховує, що в спірній постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №867230 від 12 грудня 2018 року містяться відомості щодо серії та номеру посвідчення подія ОСОБА_2 - НОМЕР_2 , що не узгоджується з висновками відповідача щодо не пред`явлення вказаного документу на вимогу поліцейського.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оскаржуючи постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року, позивач посилався на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, зазначав, що складання постанови відбувалося без його участі, йому не надали змоги користуватися правовою допомогою, не роз`яснено прав та обов`язків.

З метою перевірки вказаних обставин ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 року зобов`язано відповідача надати запис з нагрудної камери поліцейського, однак, як зазначалось вище, відповідного запису суду не надано.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок доказування правомірності прийнятого ним рішення, не надав до суду доказів дотримання ним вимог КУпАП, які регулюють порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Своїми діями інспектор патрульної поліції фактично позбавив особу, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості вільно розпоряджатись своїми процесуальними правами, що є неприпустимим.

Оскільки чинним законодавством визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду справи, та в судовому порядку встановлено невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків на стадії оформлення адміністративного правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що вказана обставина є достатньою підставою для скасування постанови серії ДПО18 №867230 від 12.12.2018 року по справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на неправомірне складання постанови про адмінправопорушення на місці його вчинення без складання протоколу, спростовується положеннями ст.258 КУпАП, відповідно до якої розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 341/91/17, яка відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та не впливають на вирішення спору, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правової оцінки.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, не правильно застосував норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 14 березня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №867230 від 12 грудня 2018 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук