Справа № 160/9783/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 травня 2019 р. Справа № 160/9783/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфанової О.В.

за участі секретаря судового засідання Манько К.А.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ховрич О.А .

представника третьої особи Москвіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, до Державного реєстратора Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Василенко Благовіста Володимировича, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, до Державного реєстратора Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Василенко Благовіста Володимировича, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою суду від 18.01.2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено:

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року - скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року відкрито провадження по вказаній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 23.7 кв.м. належить на праві власності колишньому чоловіку позивачки, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.1999 року.

Під час розгляду цивільної справи № 199/5679/17 Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська про поділ майна подружжя 20.07.2018 ОСОБА_4 подано до суду в якості доказів декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CС1) № ДП 38 від 22.06.2018, в якій зокрема зазначено інформацію про об`єкт: «Реконструкція житлового будинку (літ. Г-2), господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 ».

Вказана декларація, на думку позивача, підлягає скасуванню, оскільки видана ОСОБА_4 на підставі поданих ним недостовірних даних та є підстави вважати об`єкт за вищевказаною адресою самочинним будівництвом, оскільки ніякої реконструкції старого будинку по АДРЕСА_1 не проводилось; вказаний старий житловий будинок існує по цей час, а новозбудований житловий будинок, загальною площею 216,8 кв.м знаходиться на території старого домоволодіння, в даний час непридатний для житла та є об`єктом незакінченого самочинного будівництва про що свідчать дані з технічного паспорту, копія якого надається до цього позову .

Крім того, ОСОБА_3 на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, звернувся до державного реєстратора Василенка Благовіста Володимировича, який зареєстрував право власності на будинок АДРЕСА_1 , прийнявши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42151267 від 20.07.2018 року.

Таким чином, протиправність декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) №ДП 38 від 22.06.2018 прямо вказує на протиправність рішення № 42151267 від 20.07.2018 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та є підставою для його скасування.

В судовому засіданні представник третьої особи заявив клопотання про закриття провадження, оскільки у третьої особи та позивача існує спір по майну- будинок АДРЕСА_1 . На підтвердження вищевказаних обставин представник надав ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2018 року по справі №199/5679/17, якою заяву ОСОБА_4 про прийняття зустрічного позову до ОСОБА_3 задоволено. Також, надано відзив ОСОБА_3 на зустрічну позовну заяву в рамках справи №199/5679/17 в які зазначено, що «незважаючи на те, житловий будинок загальною площею 23.7 м2, розташований на земельній ділянці площею 513 кв.м. за адресою; АДРЕСА_1 , хоч і був придбаний в період шлюбу, 05 квітня 1999 року, на ім`я ОСОБА_4 однак за кошти мого батька, я визнаю його спільною власністю з позивачем, та включаю до загальної маси майна подружжя, що підлягає розподілу, так як утримання будинку, його поточні ремонти ми здійснювали разом».

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо закриття провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо закриття провадження.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про закриття провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд звертає увагу, що позивач фактично оспорює декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, яка є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що оскаржувана декларація видана на ОСОБА_4 .

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які порушують, на думку Позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту його цивільних (майнових) прав, у зв`язку із чим вона звернулася до суду.

Така ж позиція вже була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.12.2018 року у справі № 826/5970/16, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №815/1568/16.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його дії, акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 13.06.2018 року по справі № 583/2715/16-ц. зазначила, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Велика палата Верховного Суду ще раз зауважила, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в ст.19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналіз зміст у ст.19 ЦПК України та ст.19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Саме з вказаних підстав частиною 3 ст.19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Тобто наявність на розгляді у суді (не адміністративному) спору про розгляд приватно-правового спору, у якому також як похідні заявлені вимоги до суб`єкта владних повноважень, таких спір не може розглядатися в адміністративному суді.

Судом встановлено, що на розгляді в Амур-Нижньодніпровському районному суді м.Дніпропетровська від 16.02.2018 року справа №199/5679/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, в якому одним із спірних об`єктів майна є будинок АДРЕСА_1 .

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного та керуючись ст.238,248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника третьої особи про закриття провадження - задовольнити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, до Державного реєстратора Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Василенко Благовіста Володимировича, третя особа - ОСОБА_4 про скасування реєстрації, визнання протиправними та скасування рішення - закрити.

Повернути позивачу судовий збір в розмірі 1409,60 грн. (квитанція №0.0..1 від 22.12.2018 року).

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 03 червня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова