Справа № 560/1449/19
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1449/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" звернулося в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №086203 від 28.03.2019, яка винесена відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржена постанова є протиправною, оскільки в силу статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства у цій сфері застосовується саме до автомобільних перевізників. Під час перевірки встановлено порушення водієм автомобіля марки DAF д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог абзацу 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме режиму праці та відпочинку. При цьому, товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" передало зазначений автомобіль в оренду ТОВ "Нафтагруп-транс 1". Крім того, зазначений водій не працевлаштований в позивача. Тому, вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" у спірних відносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності.

До суду 13.06.2019 надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" не надав відомості щодо передачі в оренду транспортного засобу іншому суб`єкту господарювання ні під час перевірки, ні після отримання ним повідомлення про розгляд справи за актом перевірки.

До суду 19.06.2019 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Вказав, що відзив має інформативний характер та не спростовує наведені позивачем обставини. Звернув увагу на те, що згідно з договором №011118-ХМ від 01.11.2018 транспортний засіб, який був об`єктом перевірки, передано від позивача до ТОВ "Нафтагруп-транс 1". Тому, з 01.11.2018, він не використовувався в господарській діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс".

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2019 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.05.2019 відкрито провадження в цій адміністративній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" є: надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у. (код КВЕД 77.39); оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71); вантажний автомобільний транспорт (основний) (код КВЕД 49.41); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29); надання в оренду вантажних автомобілів (код КВЕД 77.12).

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-транс 1" (орендар) 01.11.2018 укладено договір оренди транспортних засобів №011118-ХМ, відповідно до умов якого:

- у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у платне користування транспортні засоби, що зазначені в п.1.2 договору (пункт 1.1 договору);

- предметом договору є автомобілі, зокрема, вантажний сідловий тягач-Е, DAF, номер шасі НОМЕР_2 , д.р.н. НОМЕР_1 (пункт 1.2);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 8.1 договору);

- строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 31.12.2019 (пункт 8.1 договору).

Зазначений транспортний засіб переданий орендарю згідно з складеним 01.11.2018 актом прийому передачі транспортного засобу до договору оренди №011118-ХМ від 01.11.2018.

Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" від 01.01.2019 №01/01 затверджено та введено в дію з 01.01.2019 штатний розпис у кількості 1 штатної одиниці, а саме директора.

Згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області у період з 21.01.2019 по 27.01.2019, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області на підставі направлення від 21.01.2019 №008812 проведена рейдова перевірка, зокрема, транспортного засобу DAF FT CF 85.360, реєстраційний номер НОМЕР_1 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Водій - ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт №СЕ117464 від 22.01.2019, в якому зазначено, що транспортний засіб DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_3 , належить товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс". В акті перевірки зафіксовано виявлене порушення, а саме: під час надання послуг з перевезення небезпечного вантажу ТТН №1097 від 19.01.2019, змінний період керування водія перевищує 9 годин, чим порушено пункт 3.1 наказу МТЗУ від 07.06.2010 №340, так як водій веде облік робочого часу та часу відпочинку по діючому і повіреному цифровому тахографу за наявності індивідуальної контрольної картки водія. Зазначено, що водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснення відмовився.

На підставі висновків акту перевірки, начальником Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області розглянуто справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та винесено 28.02.2019 постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086203, відповідно до якої до товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 340,00 грн за порушення вимог статі 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 8 статті 60 вказаного закону.

Позивач оскаржив постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086203 від 28.02.2019 в адміністративному порядку. Листом від 23.04.2019 №2766/03/15-19 Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" про залишення оскарженого рішення без змін, а скарги - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс", вважаючи, що зазначене рішення є протиправними та таким, що порушує його права, звернулось з позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт".

Статтею 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначив, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області та Управління Укртрансінспекції у Хмельницькій області.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У свою чергу, абзацом 7 статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку №1567).

При цьому, положеннями пункту 25 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" розроблено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106 (далі - Положення №340).

Згідно з пунктом 1.2 Положення №340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

В силу вимог пункту 1.3 Положення №340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

За змістом пункту 7.1 Положення №340, перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку №1567.

Головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України (пункт 7.2 Положення №340).

Згідно з пунктом 6 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 3.1 Положення №340 змінний період керування водія, включаючи надурочні роботи, не повинен перевищувати 9 годин.

Положеннями пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за №946/18241, визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Суд встановив, що в акті №СЕ117464 від 22.01.2019 зафіксовано факт того, що транспортний засіб при здійсненні перевірки мав діючий і повірений цифровий тахограф та індивідуальну контрольну картку водія. Проте, при здійсненні перевірки встановлено, що змінний період керування водія перевищує 9 годин, чим порушено пункт 3.1 Положення №340.

При цьому, статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено поняття як автомобільного перевізника, так і водія.

Так, "автомобільний перевізник" - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

"Водій" - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Разом з тим, абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, визначальними ознаками такої відповідальності є те, що автомобільним перевізником не дотримано зазначених вище вимог законодавства.

З наведених норм чинного законодавства, на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності, слідує, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються до автомобільних перевізників.

Суд встановив, що автомобіль, який перевірявся, перебував у користуванні іншої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-транс 1" на підставі договору оренди транспортних засобів №011118-ХМ від 01.11.2018.

Крім того, відповідно до товарно-транспортної накладної від 19.01.2019 №1097, автоперевізником є ТОВ "Нафтагруп-транс 1". При цьому, зазначена товарно-транспортна накладна була пред`явлена перевіряючим під час проведення рейдової перевірки, про що свідчить її включення в зміст акту №СЕ117464 від 22.01.2019. Як наслідок, безпідставним є твердження відповідача про відсутність в них відомостей щодо автомобільного перевізника.

Також суд зважає на те, що відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" від 01.01.2019 №01/01 затверджено та введеного в дію з 01.01.2019, в ньому відсутня посада водія.

Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зазначено в акті №СЕ117464 від 22.01.2019, та до відповідальності за яке його притягнуто постановою Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.02.2019 №086203.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено правомірність винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.02.2019 №086203, а тому, наявні підстави для задоволення позову.

Щодо вимоги стягнути на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зі змісту наведених положень слідує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" надано: договір про надання правової допомоги від 07.03.2019 №070319-ХМ; тарифи на послуги до договору про надання правової допомоги №070319-ХМ від 07.03.2019, який є додатком 1 до вказаного договору; акт наданих послуг від 07.05.2019, який є додатком 2 до вказаного договору.

З їх змісту слідує, що загальна вартість наданої правової допомоги складає 3500,00 грн, а також наведено найменування послуг та окрема вартість кожної з них. Також надано ордер серії ХМ №021455 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХМ №000165.

Проте, позивачем не надано доказів сплати позивачем вказаної суми за надання правничої допомоги.

За змістом пункту 4.8 договору про надання правової допомоги від 07.03.2019 №070319-ХМ позивач зобов`язаний сплатити гонорар по факту отримання ним судового рішення в цій справі.

Тобто, на момент ухвалення цього судового рішення, позивачем фактично не здійснено витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивачем не наведено жодного правового обґрунтування застосування ставок, наведених в додатках 1 та 2 до договору про надання правової допомоги №070319-ХМ від 07.03.2019.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення на користь позивача за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Згідно з платіжним дорученням від 07.05.2019 №1144, позивачем сплачено 1921,00 грн судового збору, які слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.02.2019 №086203.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 липня 2019 року

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтагруп-Транс" (вул. Подільська 109/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 40953803)
Відповідач:Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Хмельницькій області (просп. Перемоги 14, м. Київ, 01135 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя Д.Д. Гнап