Справа № 826/3175/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №826/3175/16

адміністративне провадження №К/9901/11392/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/3175/16

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" Куреного Олександра Вікторовича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Мельничука В.П., суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом, з урахуванням змін, до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій щодо віднесення правочину до категорії нікчемних.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року задоволено вказаний адміністративний позов. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича щодо віднесення до категорії нікчемних угод Додаткової угоди від 04 лютого 2014 року № 2 до договору застави від 15 серпня 2011 року № 4, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 22 листопада 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Як встановлено, між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) 23 серпня 2007 року укладено Кредитний договір № 12-07П, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 1200000,00 Євро, строком до 21 березня 2014 року.

Також, між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) укладено Кредитний договір від 25 січня 2008 року № 01-08П, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 463500,00 Євро, строком до 21 березня 2014 року.

Також, між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) укладено Кредитний договір від 06 січня 2011 року № 01-11П, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну, відкличну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 1294398,00 Євро, строком до 02 січня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 12-07П, Кредитним договором від 25 січня 2008 року № 01-08П та Кредитним договором від 06 січня 2011 року № 01-11П між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 (Заставодавець) 15 серпня 2011 року укладено Договір застави № 4 (з майновим поручителем).

Відповідно до пункту 1.3 вказаного Договору, даний Договір забезпечує виконання Позичальником зобов`язань по поверненню Банку Кредитів, сплати процентів за користування ним, штрафних санкцій, платежів на умовах та в строки, що передбачені та/або випливають з Кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами надано в заставу майнове право вимоги на отримання золотих зливків в кількості 2050,00 тройських унцій, які розміщені на рахунку № НОМЕР_1 в AT «Брокбізнесбанк» на підставі Договору банківського строкового вкладу «Золотий депозит» (з фізичною особою) від 12 березня 2011 року № 019-03-11-959, що укладений між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1

Крім того, 04 лютого 2014 року між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до Договору застави від 15 серпня 2011 року № 4, згідно якої сторони домовилися розірвати Договір застави, укладений між ними.

28 лютого 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» (далі - постанова № 107).

На підставі постанови № 107 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 28 лютого 2014 року № 9, яким вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року, призначено Уповноважену особу Фонду.

03 червня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення продовжити повноваження Уповноваженої особи Фонду до дня отримання Фондом рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 10 червня 2014 року № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - постанова № 339).

На підставі постанови № 339 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 11 червня 2014 року № 45 «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11 червня 2014 року та призначено Уповноважену особу Фонду на період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно.

21 травня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення продовжити строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» до 10 червня 2016 року.

На адресу позивача надійшло письмове повідомлення відповідача від 16 січня 2016 року за вих. № 207 про нікчемність правочину - Додаткової угоди від 04 лютого 2014 року № 2 до договору застави від 15 серпня 2011 року № 4, укладеної між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що Уповноважена особа Фонду не врахувала положень закону, відповідно до яких вона наділена правом перевірки правочинів (договорів) на нікчемність лише протягом 30 днів з початку тимчасової адміністрації.

Відповідачем не наведені конкретні підстави для визнання правочину нікчемним, не вказано і на ознаки фіктивності правочину у відповідності до законодавства, а також фактів, які б дали підстави для таких висновків.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що правочин, як він стверджував протягом розгляду справи у суді, не відповідає вимогам законодавства України та/або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

Також, суд зазначив, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку чинним законодавством не наділена повноваженнями на оцінку правочинів під час процедури ліквідації банківської установи.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що фонд має право повідомляти сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації.

Крім того, позивач мав у спірний період загальний відсоток цінних паперів у статутному капіталі 18,7923% (пряма участь - 9,3961%, опосередкована участь - 9,3962%), що вказує на наявність підстав для визнання відповідачем нікчемною вказаної вище угоди з підстав, визначених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як укладений банком правочин ( у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій повністю та закриття провадження у справі.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Згідно частин 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними на підставі закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів Банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Отже, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Встановлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між позивачем та Банком, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Вказана правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтею 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року і постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року - скасувати та закрити провадження у справі № 826/3175/16.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду