Справа № 140/1819/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1819/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ранватта" про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області (далі - позивач, ГУ ДФС у Волинській області) звернулося з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ранватта" (далі - ТзОВ "Ранватта", відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 108158,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за відповідачем рахується податковий борг зі сплати пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (ЗЕД), який виник в результаті несплати узгоджених грошових зобов`язань у встановлений законодавством строк згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2018 року № на суму 108158,53 грн. на підставі акта перевірки №8755/14-02/38929855 від 05.06.2018 року. Позивачем в установлені законом строки вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги, однак дані заходи не призвели до погашення податкового боргу відповідачем. Позивач просить стягнути з банківських рахунків ТзОВ "Ранватта" на користь держави податковий борг в сумі 108158,53 грн. в примусовому порядку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.1).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.06.2019 року (а.с.18-21) відповідач ТзОВ "Ранватта" позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав недотримання позивачем процедури стягнення податкового боргу. Вказує на те, що 17 серпня 2018 року рішенням заступника начальника ГУ ДФС у Волинській області було описано майно ТзОВ "Ранватта" у податкову заставу. Вважає, що позивач в даному випадку зобов`язаний був звернутись до суду із позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі, а не із позовом про стягнення податкового боргу. Відтак, на думку відповідача, позивачем було обрано неправильний предмет позову. У випадку задоволення позовних вимог відповідач просив розстрочити виконання рішення суду терміном до 12 календарних місяців, з дня набрання рішенням законної сили, оскільки сума стягнення за даним позовом для підприємства є значною, що створить проблеми для господарської діяльності відповідача та може мати наслідком припинення господарської діяльності товариства та звільнення його працівників.

У відповіді на відзив від 21.06.2019 року вх. №10156/19 (а.с.29) представник позивача не погоджується із висновками відзиву, оскільки Податковим кодексом України передбачено, що продаж майна, яке перебуває у податковій заставі можливий лише у разі недостатності коштів, що перебувають у власності платника податків. Крім того, звертає увагу на передчасність вимоги про розстрочення виконання рішення суду, оскільки статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено окремий механізм розстрочення судового рішення за певною процедурою, що передбачає подання відповідної заяви та наведення обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. У зв`язку з цим просить позов задовольнити.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТзОВ "Ранватта" зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в контролюючому органу ДФС як платник податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.03.2019 року № (а.с.5-6).

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Як передбачено підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг на суму 108158,53 грн. за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, що підтверджується довідкою про наявність боргу по платежах до бюджету (а.с.7), розрахунком податкового боргу по платежах до бюджету (а.с.8) та зворотнім боком облікової картки платника податків по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД (а.с.11-12).

Заборгованість по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД виникла в результаті нарахування контролюючим органом пені за податковими повідомленнями-рішеннями від 18.06.2018 року № в сумі 108158,53 грн. (а.с.10). Зазначена сума податкового зобов`язання є узгодженою, оскільки відповідач дане податкове повідомлення-рішення не оскаржував.

Відтак, матеріалами справи підтверджується той факт, що сума податкового боргу відповідача становить 108158,53 грн.

В силу вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України податковим органом сформована та надіслана відповідачу податкова вимога від 16.07.2018 року №25257-17 (а.с.9).

Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу. Доказів добровільної сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктами 95.1, 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З наведеного слідує, що позивачем не порушено процедури стягнення податкового боргу, оскільки спочатку контролюючий орган здійснює заходи щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Про наявність у ТзОВ "Ранватта" відкритих рахунків у банках свідчить довідка Головного управління ДФС у Волинській області про наявність боргу по платежах до бюджету (а.с.7).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь держави податкового боргу у розмірі 108158,53 грн.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що підприємство перебуває у важкому економічному становищі, сума боргу є для нього значною, а сплата усієї суми може спричинити припинення діяльності юридичної особи.

Розглянувши це клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Положеннями частини четвертої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу вказаної статті вбачається, що розстрочення виконання рішення суду здійснюється у виняткових випадках і є правом, а не обов`язком суду, а відповідне рішення приймається судом на основі закону та власних переконань.

Необхідною умовою для надання розстрочення виконання рішення суду є наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

При цьому, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути лише конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому всі ці обставини повинні бути доведені заявником.

Водночас, на підтвердження свого скрутного фінансового становища відповідач не надав достатніх доказів, які би підтверджували таке становище.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Ранватта" (43000, Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, будинок 30, кабінет 418, ) у банках, обслуговуючих такого платника податків, до Державного бюджету України податковий борг в сумі 108158,53 грн. (сто вісім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 53 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Головне управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ранватта" (43000, Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, будинок 30, кабінет 418, ).

Суддя В.Д. Ковальчук