Справа № 521/10838/19
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/521/300/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання - Бендери О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до виконуючого обов`язки заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) про скасування постанови про порушення митних правил № 1376/50000/19 від 20.06.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 та просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №1376/50000/19 від 20.06.2019 винесену в.о. заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Меркотуном А.В. про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України; справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

Позивачка зазначає, що вона є митним брокером ТОВ «Одемара-Інтер». 29.03.2019 року до Одеського морського торговельного порту на судні закордонного плавання у контейнері TRLU7385350 прибув товар - «автомобіль, що був у використанні марки «MERCEDES-BENZ С 43 AMG». Позивачка стверджує, що 06.05.2019 року між TOB «Одемара-Інтер», як виконавцем, та ОСОБА_3 , як замовником, було укладено договір №479/19 на брокерське декларування. На виконання умов договору ТБО виконавцем було залучено позивачку у якості митного брокера для здійснення митного декларування товару (автомобіля, що був у використанні марки «MERCEDES-BENZ С 43 AMG). ОСОБА_3 10.05.2019 року, також, уклав договір №257745/19 з ТОВ «Мозер Авто» щодо проведення робіт з оцінки. На виконання умов вищевказаного договору, суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Мозер Авто» було направлено помічника керівника - ОСОБА_4, для здійснення фотозйомки вищевказаного товару з метою подальшого підготування експертного звіту щодо визначення ринкової вартості.

Згідно позовної заяви, на підставі зроблених ОСОБА_4 фотографій товару, оцінювачем ТОВ «Мозер Авто» - ОСОБА_7. було складено звіт №257745/19 про визначення ринкової вартості автомобіля, який ввозиться на митну територію України. Відповідно до звіту №257745/19 про визначення ринкової вартості автомобіля, який ввозиться на митну територію України, ринкова вартість вищевказаного товару становила 26 750 доларів США. В звіті, також, були зазначені такі пошкодження товару: капот вм`ятина пошкоджено ЛФП, бампер передній відсутній, посилювач переднього бампера, решітка радіатора відсутня, нижня решітка переднього бампера відсутня, нижній спойлер переднього бампера відсутній, фара права відсутня, фара ліва відсутня, крило переднє праве відсутнє, підкрилок переднього правого крила відсутній, двері передні праві вм`ятина пошкоджено ЛФП, дзеркало заднього огляду переднє праве, скло вітрове передньої правої двері, двері задні праві вм`ятина пошкоджено ЛФП, крило заднє праве вм`ятина пошкоджено ЛФП, нижня накладка заднього бампера відсутня, нижній спойлер заднього бампера відсутній, дзеркало заднього огляду переднє ліве відсутнє.

Позивачка зазначає, що 10.05.2019 року, з урахуванням тих самих фотографій та звіту, ОСОБА_1 було складено Акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів б/н.

14.05.2019 року позивачкою було подано до відділу митного оформлення №2 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС митну декларацію типу «ІМ 40 АА», що була зареєстрована за номером UA500650/2019/018260. У митній декларації було вказано вартість товару у розмірі 27 150 доларів США. До митної декларації позивачем було додано такі товаро-супровідні документи : коносамент №63336966/2 від 09.02.2019; інвойс UA764/4 від 03.02.2019; витяг з веб-сайту https://www.copart.com щодо лоту №53391458 (товару), надалі - «Витяг»; Акт; Звіт. Позивачка зазначає, що в Інвойсі та Витязі була вказана вартість товару у розмірі 26 750 доларів США. З урахуванням фрахту вартість становила 27 150 доларів США. З огляду на викладене, задекларована в митній декларації вартість товару повністю співпадала з вказаною в ТСД.

17.05.2019 року було проведено митний огляду товару. При цьому, для здійснення огляду було залучено судового експерта товарознавця для здійснення незалежної експертної оцінки товару. Вказаного експерта було залучено органами митниці на підставі листа №4361/10/15-70-20-01-17 від 15.05.2019 року. Позивачка зазначає, що за результатами огляду було встановлено, що у товарі відсутні певні пошкодження, що були зазначенні в графі 31 митної декларації, Акті та Звіті. Позивакою було скориговано дані в Акті та Звіті, з урахуванням виявлених митними органами розбіжностей в пошкодженнях товару.

В подальшому, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №782/19 від 20.05.2019 року, ринкову вартість товару митними органами було встановлено у розмірі 31 428,07 доларів США. Згідно зі службовою запискою м/п «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС від 27.05.2019 №534/15-70-69, різниця сум митних платежів, нарахованих за заявленою ОСОБА_1 та за встановленою митною вартістю, становила 32 506,32 грн.

29.05.2019 року головним державним інспектором першого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Фаніним О.В. було складено протокол про порушення митних правил №1376/50000/19 щодо порушення позивачкою ст. 485 Митного кодексу.

05.06.2019 року державним інспектором Шаталовим К.М. було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00742, якою було відмовлено в прийнятті поданої митної декларації.

06.06.2019 року, з огляду на коригування вартості товару, ОСОБА_3 , як замовником у договорі №479/19 на брокерське декларування, було здійснено доплату за митне оформлення товару у розмірі 35 000 гривень. 07.06.2019 року митним брокером ТОВ «Одемара-Інтер» - ОСОБА_6 з метою митного декларування вищевказаного товару було подано нову митну декларацію UA500650/2019/023909.

20.06.2019 року в.о. заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Меркотуном Анатолієм Володимировичем щодо позивачки було винесено Постанову у справі про порушення митних правил №1376/50000/19 про визнання винним у порушенні ст. 485 Митного Кодексу та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 97 518,96 грн.

Позивачка не погоджується із зазначеною постановою, та зазначає, що вона не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, є незаконною, необґрунтованою, а відтак, підлягає скасуванню. Позивачка зазначає, що одна лише наявність в документах, доданих до митної декларації, помилкової інформації, не є підставою для притягнення позивачки до відповідальності за ст. 485 МК України. Позивачка зазначає, що у неї була відсутня мета ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, а відтак - відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України.

В судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримував та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Судом встановлено, що 29.03.2019 року до Одеського морського торгівельного порту на судні закордонного плавання у контейнері TRLU7385350 прибув товар «автомобіль, що був у використанні марки «MERCEDES-BENZ С 43 AMG».

Позивачка є митним брокером ТОВ «Одемара-Інтер».

06.05.2019 року між TOB «Одемара-Інтер», як виконавцем, та ОСОБА_3 , як замовником, було укладено договір №479/19 на брокерське декларування (а.с. 9-12). На виконання умов договору ТБО виконавцем було залучено позивачку у якості митного брокера для здійснення митного декларування товару (автомобіля, що був у використанні марки «MERCEDES-BENZ С 43 AMG).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 10.05.2019 року, також, уклав договір №257745/19 з ТОВ «Мозер Авто» щодо проведення робіт з оцінки. На виконання умов вищевказаного договору, суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Мозер Авто» було направлено помічника керівника - ОСОБА_4, для здійснення фотозйомки вищевказаного товару з метою подальшого підготування експертного звіту щодо визначення ринкової вартості. Згідно позовної заяви, на підставі зроблених ОСОБА_4 фотографій товару, оцінювачем ТОВ «Мозер Авто» - ОСОБА_7 було складено звіт №257745/19 про визначення ринкової вартості автомобіля, який ввозиться на митну територію України (а.с. 13-21).

Відповідно до звіту №257745/19 про визначення ринкової вартості автомобіля, який ввозиться на митну територію України, ринкова вартість вищевказаного товару становила 26 750 доларів США. В звіті, також, були зазначені такі пошкодження товару: капот вм`ятина пошкоджено ЛФП, бампер передній відсутній, посилювач переднього бампера, решітка радіатора відсутня, нижня решітка переднього бампера відсутня, нижній спойлер переднього бампера відсутній, фара права відсутня, фара ліва відсутня, крило переднє праве відсутнє, підкрилок переднього правого крила відсутній, двері передні праві вм`ятина пошкоджено ЛФП, дзеркало заднього огляду переднє праве, скло вітрове передньої правої двері, двері задні праві вм`ятина пошкоджено ЛФП, крило заднє праве вм`ятина пошкоджено ЛФП, нижня накладка заднього бампера відсутня, нижній спойлер заднього бампера відсутній, дзеркало заднього огляду переднє ліве відсутнє.

10.05.2019, з урахуванням тих самих фотографій та звіту, позивачкою було складено Акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів б/н (а.с. 22).

Судом встановлено, що 14.05.2019 року у позивачкою було подано до відділу митного оформлення №2 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС митну декларацію типу «ІМ 40 АА», що була зареєстрована за номером UA500650/2019/018260 (а.с. 24-37). У митній декларації було вказано вартість товару у розмірі 27 150 доларів США. До митної декларації позивачем було додано такі товаро-супровідні документи : коносамент MHLCULGB190201628 від 07.03.2019, інвойс № UA764/4 від 03.02.2019, SALVAGE CERTIFICATE №B380114196S від 14.01.2019; витяг з веб-сайту https://www.copart.com щодо лоту №53391458 (товару); Акт про проведення фізичного огляду товарів та інших документів від 10.05.2019 року; Звіт № 257745/19 від 10.05.2019 року та інші документи. З урахуванням фрахту вартість становила 27 150 доларів США.

Згідно з графами МД №UA5000650/2019/018260 було заявлено товар: «Автомобіль легковий з двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, пасажирський, що був у використанні, U.№55SWF6EB7JU257745, марка автомобіля - MERCEDES-BENZ; модель - С 43 4MATIC; календарний рік виготовлення - 12/2017, модельний рік виготовлення - 2018, зак.кількість місць, вкл.водія 5, тип двигуна - бензиновий, роб.об`єм циліндрів двигуна - 2996 куб.см.тип кузова - седан, колісна формула 4x4, пробіг - 2405 миль.

17.05.2019 року було проведено митний огляду товару. При цьому, для здійснення огляду було залучено судового експерта товарознавця для здійснення незалежної експертної оцінки товару. Вказаного експерта було залучено органами митниці на підставі листа №4361/10/15-70-20-01-17 від 15.05.2019 року, за результатами огляду було встановлено, що у товарі відсутні певні пошкодження, що були зазначенні в графі 31 митної декларації, Акті та Звіті, а саме: наповнювач переднього бампера наявний, підкрилок заднього правого крила присутній, ЛФП бампера заднього не пошкоджено, ЛФП крила заднього лівого не пошкоджено, колісний диск переднього лівого колеса наявний, не пошкоджений, подушки безпеки бокові праві не спрацювали, облицювання даху не пошкоджено.

17.05.2019 року після проведеного митного огляду, який закінчився 16 годині 25 хвилин, та встановлення невідповідностей, декларантом, відповідно до витягу з АСМО «Інспектор», 17.05.2019 року о 20 годині додано виправлені, з урахуванням виявлених розбіжностей, Акт фізичного огляду від 10.05.2019 та Звіт від 10.05.2019 №257745/19.

В подальшому, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №782/19 від 20.05.2019, ринкову вартість товару митними органами було встановлено у розмірі 31 428,07 доларів США. Згідно зі службовою запискою м/п «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС від 27.05.2019 №534/15-70-69, різниця сум митних платежів, нарахованих за заявленою ОСОБА_1 та за встановленою митною вартістю, становила 32 506,32 грн.

Судом встановлено, що 29.05.2019 року головним державним інспектором першого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Фаніним О.В. було складено протокол про порушення митних правил №1376/50000/19 щодо порушення позивачкою ст. 485 Митного кодексу (а.с. 38-42).

Судом встановлено, що 05.06.2019 року державним інспектором Шаталовим К.М. було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00742, якою було відмовлено в прийнятті поданої митної декларації, що була подана позивачкою (а.с.45-48)..

Судом встановлено, що 06.06.2019 року, з огляду на коригування вартості товару, ОСОБА_3 , як замовником у договорі №479/19 на брокерське декларування, було здійснено доплату за митне оформлення товару у розмірі 35 000 гривень. 07.06.2019 року митним брокером ТОВ «Одемара-Інтер» - ОСОБА_6 з метою митного декларування вищевказаного товару було подано нову митну декларацію UA500650/2019/023909 (а.с 49).

20.06.2019 року в.о. заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Меркотуном Анатолієм Володимировичем щодо позивачки було винесено Постанову у справі про порушення митних правил №1376/50000/19 про визнання винним у порушенні ст. 485 Митного Кодексу та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 97 518,96 грн., відповідно до резолютивної частини ОСОБА_1 , визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 97 518,96 грн. (а.с.50-55).

Отже, відповідно з описовою частиною Постанови позивачку звинувачують у тому, що нею, декларантом TOB «Одемара-Інтер» ОСОБА_1 , при поданні до Одеської митниці ДФС МД №UA5000650/2019/018260 та ТСД, вчинені дії, спрямовані на зменшення розміру митних платежів, а саме заявлено неправдиві відомості (щодо пошкоджень переміщуваного товару, в тому числі в акті фізичного огляду) необхідні для визначення митної вартості товарів, що спричинило недобори митних платежів у сумі 32506,32 грн., чим скоєно порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. №4495-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною 4 статті 529 МК України встановлено, що скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Статтею 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ст. 320 МК України форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються на підставі результатів системи управління ризиками. Форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України, укладених відповідно до закону, після завершення митного оформлення, визначаються в порядку, встановленому МК України.

Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У розумінні ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Так, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларанті, а митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки, та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом проведення оцінки вартості товару за допомогою експерта, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Суд враховує, що з аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що законодавством передбачений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положень статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15 лютого 2011 року, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

За змістом частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, Митним кодексом України встановлений вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В силу частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З обставин справи вбачається, що в Інвойсі ціна вищевказаного товару становить 26 750 доларів США, а з урахуванням фрахту - 27 150 доларів США. Аналогічна ціна підтверджується і Витягом. Більш того, аналогічна сума була вказана і в митній декларації від 07.06.2019 року (графа 22).

Таким чином, позивачка здійснила митне декларування товару на підставі наявних та наданих замовником - ОСОБА_3 документів. В той же час, з Протоколу та Постанови вбачається, що позивачка нібито навмисно зробила помилки в Акті щодо наявних пошкоджень товару для зменшення митної вартості вантажу.

Судом встановлено, що митна вартість товару була встановлена на підставі Інвойсу та інших товаро-супровідних документів, які були видані ще до початку митного оформлення товару. Більш того, наявність помилок в Акті та Звіті жодним чином не вплинуло на задекларовану позивачку митну вартість товару.

Враховуючи вищевикладене, в діях позивачки була відсутня мета ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, а відтак - відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України.

Відповідно до п. 1.1. Розділу 3 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Держмитслужби від 17.11.2005 N 1118, у випадках необхідності вирішення питань щодо визначення року виготовлення ТЗ, класифікації ТЗ згідно з УКТЗЕД. митної вартості або порушення справи про порушення митних правил посадова особа митного органу може вимагати експертний висновок.

Відповідно до ст. 327 МК України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти.

При цьому, МК України не надається визначення експерта, проте відповідно до ст. 515 МК України експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

З вказаного вбачається, що для визначення митної вартості транспортного засобу митні органи можуть: вимагати висновок експерта у декларанта; залучити власного експерта при здійсненні митного огляду.

Водночас, в будь-якому разі, для здійснення експертиз залучається особа, що володіє спеціальними знаннями в необхідній галузі.

Відповідно до ст. 266 МК України, перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаро-супровідних документах, брати проби та зразки товарів.

При цьому, митним кодекс та іншими нормативно-правовими актами не встановлено, що для здійснення огляду позивачці необхідні будь-які спеціальні знання для його проведення.

З обставин справи вбачається, що позивачка надала висновок експерта, а, також, скористалася передбаченим правом і, у межах своїх знань, здійснила огляд товару, зокрема, встановив марку і модель товару, інші данні, що не потребують спеціальних знань. Опис пошкоджень товару позивачкою було заповнено на підставі висновку експерта. За відсутності спеціальних знань позивачка не могла встановити, що опис товару не повністю відповідає фактичним даним.

Більше того, судом встановлено, що, коли залученим митними органами, експертом було встановлено невідповідності в описі товару, позивачка одразу скорегувала Акт та Звіт.

Судом встановлено, що при винесенні Постанови відповідачем, також, не було прийнято до уваги, що різниця в розмірі митних платежів у сумі 32 506,32 грн., були сплачені замовником за проханням позивачки ще до винесення постанови, що оскаржується.

З вказаного також вбачається, що позивачка не мала умислу зменшити митні платежі шляхом подання недостовірних відомостей у Акті чи Звіті, а відтак не вчиняла правопорушення передбачене ст. 485 МК України.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

З матеріалів справи вбачається, що на момент декларування товару, його ціна відповідала зазначеним в товаро-супроводжувальних документах, зокрема, Інвойсі Коносаменті, Витязі, Звіту експерта та Акту.

Відповідно до ст.494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

В протоколі про порушення митних правил зазначається: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.

Згідно ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Оцінюючи матеріали справи, суд виходить з того, що хоча і для провадження у справах про адміністративні правопорушення є характерним специфічний вид доказу безпосереднє спостереження уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення і проведення адміністративного розслідування, проте сам по собі факт складання протоколу не може бути визнаний єдиним та достатнім доказом для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення у разі оспорювання особою факту вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 485 МК України, дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, які полягають у заявлені в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Згідно із ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З змісту ст. 9 КУпАП вбачається, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під юридичним складом порушення митних правил визнається, передбачена нормами митного права, сукупність найбільш загальних, типових елементів (ознак), при наявності яких те чи інше діяння можна вважати порушенням митних правил.

Діяння визнають адміністративним правопорушенням за наявності чотирьох ознак складу правопорушення: суспільної шкідливості, протиправності, вини й адміністративної караності.

Відсутність хоч би однієї з них означає відсутність складу в цілому.

Винність, як обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення, полягає у тому, що адміністративне правопорушення, скоєне особою, має місце лише тоді, коли має місце вина у формі прямого умислу або необережності.

Відсутність в діяннях особи такої обов`язкової ознаки складу правопорушення як вина, свідчить про відсутність самого складу правопорушення.

Згідно ст. 531 МК України відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак попущення митних правил є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно із ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бузи розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується статті 485 МК України, то це правопорушення за конструкцією диспозиції статті є правопорушеннями з формальним складом, оскільки не передбачає обов`язкового настання будь-яких наслідків протиправних дій.

Проаналізувавши положення статей 10 та 11 КупАП, можна зробити однозначний висновок, що адміністративні правопорушення з формальним складом можуть вчинятися тільки з умисною формою вини. Оскільки лише умисна форма вини передбачає ставлення особи до своїх дій, а необережна форма вини характеризує ставлення особи тільки до наслідків своїх протиправних дій.

Тим більше, що стосується статті 485 МК України, то диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлений неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

На підставі досліджених по справі доказів суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ч. 2 ст. 2 КАС України прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не обґрунтовано, тобто без повного дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без ретельного збору та дослідження матеріалів, що мають доказове значення у справі, дійшовши передчасного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Як чітко зобов`язує ст. 77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідні посилання сторони відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачаються суду доведеними та викликають обґрунтований сумнів.

Під час митного оформлення товару, за митною декларацією «ІМ 40 АА», що була зареєстрована за номером UA500650/2019/018260, позивачкою було надано органу доходів і зборів усі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, які підтверджують митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Жоден з документів, що подавалися митному органу при митному оформлені товару, як підстави для переміщення товарів, підробленими або одержаними незаконним шляхом, або такими, що містять неправдиві відомості, не визнавалися.

Тобто у позивачки був відсутній умисел на внесення неправдивих відомостей про вартість товару, оформленого митною декларацією «ІМ 40 АА», що була зареєстрована за номером UA500650/2019/018260, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 485 Митного кодексу України.

Відповідачем у спірній Постанові не наведено належних доказів на підтвердження того, що позивачкою могло бути відомо про відмінність у вартості товару та наявність прямого умислу на вчинення дій, відповідальність за які, передбачена ст. 485 Митного кодексу України. Більше того, коли залученим митними органами, експертом було встановлено невідповідності в описі товару, позивачка одразу скорегувала Акт та Звіт, а, також, що різниця в розмірі митних платежів у сумі 32 506,32 грн., були сплачені замовником за проханням позивачки ще до винесення постанови, що оскаржується.

З урахуванням вищевикладеного, наведені митницею у оскаржуваній постанові аргументи не містять підтвердження очевидності вини позивачки, отже висновки, зроблені у постанові про порушення митних правил, є припущеннями.

Враховуючи невідповідність винесеної постанови положенням Митного кодексу України, недоведеність умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією статті 485 Митного кодексу України, не підтвердження висновків органу доходів і зборів достовірними даними, постанова Одеської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №1376/50000/19 від 20.06.2019 р. підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що місце розгляду справи про порушення митних правил №1376/50000/19 від 20.06.2019 р. - Одеська митниця ДФС, м. Одеса, Митна площа, 1, згідно протоколу про порушення митних правил №1376/50000/19 від 29.05.2019 року (а.с.38-42).

Юридична адреса місцезнаходження Одеська митниця ДФС, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип (Гайдара), 21-А.

Ст. 524 МК України встановлено, що справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням органу доходів і зборів, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі.

Тому не зрозуміло, чому у протоколі про порушення митних правил №1376/50000/19 від 20.06.2019 року вказано місце розгляду справи - Одеська митниця ДФС, м. Одеса, Митна площа, 1.

Згідно частини п`ятої та шостої статті 69 Митного кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Ст. 20 КАС України вказано, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вказаного суд відмовляє позивачці у визнанні протиправною Постанови № №1376/50000/19 від 20.06.2019 р, оскільки вимога про визнання протиправною постанови суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не підлягає розгляду в рамках статті 286 КАС України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п. 36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30 травня 2013 року, заява №49069/11).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 207, 233, 257, 258, 264, 266, 319, 320, 334-336, 338, 359, 360, 458, 485, 486, 531 МК України, ст.ст. 7, 245, 252, 280, 288 КУпАП, ст.ст. 6, 9, 14, 77, 159, 162, 242, 271, 272, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до виконуючого обов`язки заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а) про скасування постанови про порушення митних правил № 1376/50000/19 від 20.06.2019 року - задовольнити частково.

Постанову Одеської митниці Одеської митниці Державної фіскальної служби в справі про порушення митних правил № №1376/50000/19 від 20.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачуваних ст. 485 Митного кодексу України - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: І.А. Бобуйок