Справа № 520/5646/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 липня 2019 р. № 520/5646/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: визнати протиправною бездіяльність Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р. та з 01.01.2019 р. по 01.02.2019 р.; зобов`язати Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та доплату довічного грошового утримання судді у відставці: з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р. виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1762 грн.) та відповідно до довідки Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2018 р. № 06-12/86-18 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2019 р. по 31.01.2019 р. виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1921 грн.) та відповідно до довідки Донецького апеляційного господарського суду від 24.01.2019 р. № 06-12/16-19 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова судовий збір у розмірі 768 гри 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2018 року у справі № 640/18747/17 Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова зобов`язане, починаючи з 06.10.2017 року нараховувати та сплачувати позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді апеляційного суду без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши перерахунок з урахуванням сплачених сум. Відповідач повинен був здійснити перерахунок його пенсії з 04.12.2018 на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2018 за № 06-12/86-18 та з 01.01.2019 року на підставі довідки від 24.01.2019 року № 06-12/16-19, проте останні здійснені з 01.01.2019 та 01.02.2019 року відповідно.

Ухвалою від 05.06.2019 року у справі відкрито спрощене провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог аргументуючи свою позицію тим, що відповідачем на підставі поданих позивачем заяв правомірно здійснено перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2019 року та з 01.02.2019 року відповідно.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як встановлено із матеріалів справи, позивач звільнений у відставку з посади судді та перебуває на обліку у відповідача отримуючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

14.12.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2018 за № 06-12/86-18. Перерахунок пенсії здійснено з 01.01.2019 року.

24.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки від 24.01.2019 року № 06-12/16-19, що видана Донецьким апеляційним господарським судом. Листом від 31.01.2019 року відповідач повідомив позивачку про перерахунок його грошового утримання судді у відставці з 01.02.2019 року.

Позивач не погоджуючись з нездійсненням перерахунку його щомісячного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 та з 01.01.2019 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування. Неможливо звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, і відповідно, матеріального та соціального забезпечення. Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді. Приписами частини першої статті 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VІІІ) передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини четвертої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною третьою статті 135 Закону України № 1402-VІІІ встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді визначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пункту 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною третьою статті 133 Закону №2453-VІ встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому, пунктом 3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

В подальшому, Законом України №2415-VIII "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", який набрав чинності 22 липня 2018 року, внесено зміни до пункту 3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII, зокрема, слово та цифри "1600 гривень" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року".

Отже, починаючи з 1 січня 2017 року застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 р. №2246-VIII установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн.

Разом з тим, рішенням від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, положення частини третьої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII. За змістом резолютивної частини вказаного Рішення, це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, як видно з 4 грудня 2018 р. посадовий оклад судді місцевого суду становить 15 прожиткових мінімумів.

Процедура подання документів для перерахунку щомісячного грошового утримання визначається Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок №3-1).

Відповідно до пунктів 3, 4 Розділу 2 Порядку №3-1, звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Отже, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться не з дати зміни суддівської винагороди, а з 01 числа місяця наступного за місяцем у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено перерахунок суддівської винагороди з 01.01.2019 р. та з 01.02.2019 тобто з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для перерахунку грошового утримання за період з 04.12.2018 р. по 31.12.2018 р., та з 01.01.2019 по 31.01.2019, так як перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться не з дати зміни суддівської винагороди, а з 01 числа місяця наступного за місяцем у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді.

Щодо посилань позивача на частину 4 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 08.07.2016 року, суд зауважує, що зазначеними положеннями регулюється питання права на відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів як такого, проте питання саме моменту з якого провадиться вищезазначений перерахунок (яке у контексті спору є ключовим питанням) врегульовано Порядком № 3-1 та жодним чином не відображається ані в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, ані в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.