Справа № 480/4324/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р.Справа № 480/4324/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, місце складання м. Суми, повний текст складено 18.02.19 року по справі № 480/4324/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробниче підприємство "Стандарт"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області № від 15.11.2018 про сплату штрафу з податку на додану вартість у сумі 103 678,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкових накладних, передбачених ст.120-1 Податкового кодексу України, можливе лише за наявності його вини. Однак, затримка реєстрації податкових накладних виникла не з вини позивача, що виключає можливості застосування відповідачем штрафних санкцій.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 у справі № 480/4324/18 задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробниче підприємство "Стандарт" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №818/1158/17 (а.с.12-16), серед іншого, визнано протиправними дії податкового органу щодо припинення (розірвання) договору про визнання електронних документів від 06.05.2015 №060520151 (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ), укладеного з ТОВ «ПВП «Стандарт» та зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області поновити дію договору про визнання електронних документів від 06.05.2015 №060520151, укладеного з ТОВ «ПВП «Стандарт».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №818/1158/17 залишено без змін (а.с.18-22).

На виконання судового рішення, дію договору фактично остаточно було поновлено лише 22.05.2018 (а.с.101).

У період розірвання договору про визнання електронних документів позивачем було складено та направлено до Державної фіскальної служби на реєстрацію податкові накладні № 16 від 09.10.2017; № 17 від 10.10.2017; № 18 від 11.10.2017; № 19 від 12.10.2017; № 20 від 13.10.2017; №21 від 14.10.2017, № 46 від 22.11.2017; № 47 від 23.11.2017; № 48 від 24.11.2017; № 49 від 26.11.2017; № 50 від 27.11.2017; № 51 від 29.11.2017; № 52 від 30.11.2017, однак, за результатами обробки документи не були прийняті внаслідок припинення дії договору (а.с.23-61).

Так. підприємство намагалось зареєструвати вказані податкові накладні у строк, визначений Податковим кодексом України, однак, через розірвання договору, навіть квитанції про відмову у реєстрації накладних, надійшли лише після декількох спроб.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі №818/1580/17 (а.с.62-64) серед іншого визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті податкових накладних ТОВ «ПВП «Стандарт» та зобов`язано Державну фіскальну службу України прийняти та зареєструвати податкові накладні, складені ТОВ «ПВП «Стандарт», а саме: № 16 від 09.10.2017; № 17 від 10.10.2017; № 18 від 11.10.2017; № 19 від 12.10.2017; № 20 від 13.10.2017; №21 від 14.10.2017, № 46 від 22.11.2017; № 47 від 23.11.2017; № 48 від 24.11.2017; № 49 від 26.11.2017; № 50 від 27.11.2017; № 51 від 29.11.2017; № 52 від 30.11.2017 і вважати їх прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли було надіслано, а саме: 01.11.2017 та 03.01.2018. Вказане рішення набрало законної сили 09.07.2018.

Відповідно до п. 75.1 ст.75, ст.76 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних підприємства ТОВ «ПВП «Стандарт» за жовтень, листопад 2017 року, про що було складено відповідний акт від 26.10.2018 за №52/18-28-54-12/38867768 (а.с.65).

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, а саме податкові накладні № 16 від 09.10.2017; № 17 від 10.10.2017; № 18 від 11.10.2017; № 19 від 12.10.2017; № 20 від 13.10.2017; №21 від 14.10.2017, № 46 від 22.11.2017; № 47 від 23.11.2017; № 48 від 24.11.2017; № 49 від 26.11.2017; № 50 від 27.11.2017; № 51 від 29.11.2017; № 52 від 30.11.2017 зареєстровані з порушенням граничних строків реєстрації.

На підставі акта перевірки відповідачем було складено податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму податку на додану вартість 155346,70грн. застосовано штраф за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 20% у сумі 31069,34грн.; за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму податку на додану вартість 726092,90грн. застосовано штраф за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 10% у сумі 72609,30грн. (а.с.67).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення строку реєстрації зазначених вище податкових накладних, складених позивачем у період з жовтня по листопад 2017р. відбулося не з вини ТОВ «ПВП «Стандарт», вказане виключає можливість застосування до позивача контролюючим органом штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Положеннями пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України визначено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

Згідно п.п.1,3 Розділу ІІ Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 №557 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 за №959/30827 (далі Порядок обміну електронними документами) електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства та на підставі Договору, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами).

При цьому п.4 розділу V Додатку 1 до вказаного Порядку «Примірний договір про визнання електронних документів», визначено, що у разі припинення дії Договору надісланий Автором електронний документ не приймається.

Схожі норми були передбачені і в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 10.04.2008 № 233 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за № 320/15011, яка була чинна до 15.11.2017.

Отже, обов`язковою умовою виконання вимог Податкового кодексу України в частині реєстрації податкових накладних є наявність договору про визнання електронних документів, укладеного між платником податків та контролюючим органом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, договір про визнання електронних документів від 06.05.2015 №060520151 неодноразово розривався контролюючим органом в одноособовому порядку, незважаючи на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №818/1158/17.

Так, 08.08.2017 договорів був розірваний, 19.02.2018, на виконання постанови суду дія договору була поновлена, однак, в той же день менше ніж через 5 хвилин, договір був розірваний, 04.04.2018 дію договору, на виконання судового рішення знову було поновлено, однак, менше ніж через 10 днів - 13.04.2018 договір вкотре було розірвано, і лише 22.05.2018, на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 у справі №818/1158/17 дія договору станом і на сьогодні поновлена (а.с.101).

Отже, відсутність чинного договору про визнання електронних документів унеможливлювала подання позивачем податкових накладних до Державної фіскальної служби в електронному вигляді для їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, зокрема, у період з 08.08.2017 по 19.02.2018 позивач був позбавлений можливості у визначений законом строк зареєструвати податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, які були зареєстровані лише на виконання рішення суду 01.11.2017 та 03.01.2018.

У відповідності до вимог пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Разом з тим, застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкових накладних, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, можливе лише за наявності його вини.

Даний правовий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постановах від 20.03.2018 у справі № 819/777/17, від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено, що порушення строку реєстрації зазначених вище податкових накладних, складених позивачем у період з жовтня по листопад 2017 р. відбулося не з вини ТОВ «ПВП «Стандарт», а тому застосування контролюючим органом штрафних санкцій до позивача є протиправним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність власного рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 у справі № 480/4324/18 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року по справі № 480/4324/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 11.07.2019 року