Справа № 420/2395/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2395/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Боєнко І.П. (за довіреністю),

представника відповідача Юренко А.В. (за довіреністю),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» до Головного управління ДФС в Одеській області визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов державної установи «Одеська виправна колоні (№14)» до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області та вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року № про сплату 216959,71 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 108479,86 грн. скасувати повністю.

Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року позов державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» залишено без руху. Встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. В ухвалі роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви із позовними вимогами, приведеними у відповідність до ст.5 КАС України, засвідченої копії акта перевірки 63/15-32-13-07/08564127 від 18.01.2019 року читабельної якості та доказів сплати 1921,00 грн. судового збору (з копіями сторонам).

06 травня 2019 року до суду від позивача за вх.№16138/19 надійшов лист разом з актом перевірки № 63/15-32-13-07/08564127 від 18.01.2019 року читабельної якості та належним чином оформленою позовною заявою (з копією відповідачу), у якій позовні вимоги викладені в такій редакції: визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року № Ю- про сплату 216959,71 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення від 18.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 108479,86 грн. повністю.

11 травня 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» (вх.№16138/19), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в державній установі «Одеська виправна колонія (№14)» відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області № 9898 від 17.12.2018 з 27.12.2018 проводилась документальна планова виїзна перевірка установи з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету військового збору за період з 01.01.2015 по 30.09.2018. 23.01.2019 установа отримала примірник акта від 18.01.2019 № 63/15-32-13-07/08564127 ГУ ДФС в Одеській області. За результатами вказаної перевірки ГУ ДФС в Одеській області дійшло висновку про порушення установою ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (із змінами), а саме занижено (не включено до звітів) суми заробітку засуджених в розмірі 806365,30 грн. (2015 рік - 311490,84 грн., 2016 рік - 407329,25 грн., 2017 рік (січні-лютому) - 87545,21 грн.) та ч.2 ст.6 ЗУ від 08.07.2010 № 2464-VІ, а саме занижено суму єдиного внеску в розмірі 216959,71 грн. (за ставкою 34,7 % у 2015 році - 108087,32 грн., за ставкою 22% у 2016 році - 89612,44 грн., за ставкою 22% у 2017 році (у січні - лютому) - 19259,95 грн.). Проте установа вважаючи висновки помилковими та керуючись п. 86.7 ст.86 Податкового кодексу України направила заперечення на акт від 04.02.2019 № 1/10/844 до ГУ ДФС в Одеській області. 26.02.2019 установою було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року № Ю- про сплату 216959,71 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 108479,86 грн. Дана вимога та рішення були оскарженні в адміністративному порядку до ДФС України. Скарга була не задоволена повністю, відповідне рішення установа отримала 15.04.2019. Установа не погоджується з вимогою ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року № Ю- про сплату 216959,71 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішенням від 18.02.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 108479,86 грн. та вважає їх протиправними. В порушення строків, зазначених у п. 56.9 ст. 56 ПК України, рішення про результати розгляду скарги за вих. № 16840/6/99-99-11-05-02-25 від 10.04,2019, за номером відстеження - 860 (відповідно конверту) згідно офіційного сайту Укрпошти було відправлено 10.04.2019 р., з відмовою в задоволенні скарги. Так скарга, яка відповідно до п. 56.9 ст.56 ПК України розглянута з порушенням строків, вважається повністю задоволеною на користь платника податків. Як вбачається з рішення про результати розгляду скарги, ДФС взагалі не надано належної оцінки доводів викладених у скарзі, проігноровано визначені строки, власні попередні рішення та редакції КВК України на час виникнення спірних правовідносин. На час виникнення спірних правовідносин, а саме період з 01.01.2015 по 08.10.2016 ні КВК України у редакції до 07.09.2016 (набрання чинності з 08.10.2016), ані Інструкцією нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування засуджених осіб не було передбачено. Після внесення змін на законодавчому рівні до КВК України Законом України від 07.09.2016 № 1492-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» щодо укладання строкових трудових договорів між установою та засудженими та доповнення ст.122 КВК України частиною 1, а саме засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, Установа набула обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок на суми заробітку засуджених, які перебувають у трудових відносинах з установою. На час прийняття змін до КВК України засуджені, які вже були залучені до суспільно корисної оплачуваної праці (згідно вимог ст. 118 КВК України у попередній редакції) не мали ані паспорту, ані реєстраційного номера облікової картки платника податків (далі - ІПН), саме тому установа впродовж жовтня 2016 - лютого 2017 проводила заходи щодо паспортизації та оформлення у Державній податковій інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ІПН на 126 осіб. Після отримання засудженими паспортів та ІПН (дублікатів) були укладанні строкові трудові договори та сплачувались усі податки та збори, що підтверджено перевіркою. Таким чином, суми виплат, отримані засудженими до позбавлення волі до 08.10.2016, не були базою нарахування та утримання єдиного внеску, а передбачені Законом зміни до ст. 118 та ст. 122 КВК України починають застосовуються до правовідносин, які виникли після вступу в силу цих змін та укладання строкових трудових договорів.

20 травня 2019 року до суду від відповідача за вх.№17885/19 надійшов відзив на позов (а.с.92-95), у якому з посиланням на обставини, встановлені актом перевірки від 18 січня 2019 року №63/15-32-13-07/0856412, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27 травня 2019 року до суду від позивача за вх.№18986/19 надійшла відповідь на відзив (а.с.105-108), у якій позивач зазначає, що відповідач проти позову заперечує та надав свої доводи у відзиву. Із зазначеними доводами позивач не згоден. Відповідач доводить правомірність проведення перевірки хоча позивач не оскаржує правомірність дій відповідача. Відповідач зазначає усі порушення які були встановлення перевіркою щодо яких були надісланні податкові повідомлення-рішення про порушення та які вже сплаченні та не є предметом спору. Відповідач обґрунтовує свою позицію щодо нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату засуджених в період з 01.01.2015 по 28.02.2017, посилається на статті Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», які регулюють відносини щодо підприємств виконання покарань хоча підприємство та установа є різними юридичними особами.

Ухвалою суду від 29 травня 2019 року клопотання представника позивача задоволено. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» () взята на облік в контролюючих органах 18.12.1998 року за №4433 та станом на 18.01.2019 року перебувала на обліку в ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» здійснює наступний основний вид діяльності за КВЕД: 84.23 Діяльність у сфері юстиції та правосуддя.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) (п.п. 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області 26.12.2018 року №11622, №11621 (а.с.96, 97), згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання та відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 17.12.2018 №9898 (а.с.13, 100) проведена документальна планова виїзна перевірка державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету військового збору за період з 01.01.2015 по 30.09.2015.

За результатом вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено акт №63/15-32-13-07/085564127 від 18.01.2019 року (а.с.14-23, 59-68), яким зокрема встановлено порушення державною установою «Одеська виправна колонія (№14)»:

- ст.51, пп.«б» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, у результаті чого відбулось несвоєчасне подання розрахунку за 1 квартал 2015 року, подання, не у повному обсязі та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, внаслідок чого призвело до зменшення податкових зобов`язань платника податку та зміни (відсутності даних) платника податку за перевіряємий період;

- ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ із змінами та доповненнями, в Таблицях 1 «Нарахування єдиного внеску» Додатка 4 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платником занижено (не включено до звітів ) суму грошового забезпечення в розмірі 889085,89 грн., а саме: у квітні 2016 року 532371,52 грн., у грудні 2016 року 356714,37 грн.;

- ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ із змінами та доповненнями,1 в таблицях 1 Додатка 4 платником занижено суму єдиного внеску в розмірі 195598,89 грн., а саме за ставкою 22% у квітні 2016 року - 117121,73 грн., у грудні 2016 року - 78477,16 грн.;

- ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ із змінами та доповненнями, в Таблицях 1 «Нарахування єдиного внеску» Додатка 4 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, Допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платником занижено (не включено до звітів) суми заробітку засуджених в розмірі 806365,30 грн., а саме: 2015 рік - 311490,84 грн., 2016 рік - 407329,25 грн.» 2017 рік (січні - лютому) - 87545,21 грн.;

- ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ із змінами та доповненнями, в таблицях 1 Додатка 4 платником занижено суму єдиного внеску в розмірі 216959,71 грн., а саме: за ставкою 34,7 % у 2015 році 108087,32 грн., за ставкою 22% у 2016 році - 89612,44 грн., за ставкою 22% у 2017 рік (у січні - лютому) -19259,95 грн.;

- п.4 ст.6 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями за червень 2015 року, вересень 2015 року та червень 2016 року.

Позивач не погодився з висновками вищевказаного акту перевірки та надав свої заперечення (а.с.34-35), за результатами розгляду яких відповідачем направлено позивачу лист №2615/10/15-32-13-07-04 від 13.02.019 року «Про розгляд заперечення до акту перевірки від 18.01.2019 №63/15-32-13-07/085564127» (а.с.26-29), у якому зазначено:

«… Перевіркою встановлено порушення:

1. ч.2, ст.9 Закону України про «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464- VI із змінами та доповненнями, в Таблицях 1 «Нарахування єдиного внеску» Додатка 4 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платником занижено (не включено до звітів) суми заробітку засуджених в розмірі 806365,30 грн., а саме: 2015 рік - 311490,84 грн., 2016 рік - 407329,25 грн., 2017 рік (січні - лютому) - 87545,21 грн.;

ч.2 ст.6 Закону України про «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464- VI із змінами та доповненнями, в таблицях 1 Додатка 4 платником занижено суму єдиного внеску в розмірі 216959,71 грн., а саме: за ставкою 34,7 % у 2015 році - 108087,32 грн., за ставкою 22% у 2016 році - 89612,44 грн., за ставкою 22% у 2017 рік (у січні - лютому) - 19259,95 грн.;

2. ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями у результаті чого відбулось несвоєчасне подання розрахунку за 1 квартал 2015 року, подання не у повному обсязі та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, в наслідок чого призвело до зменшення податкових зобов`язань платника податку та зміни (відсутності даних) платника податку за перевіряємий період».

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем 18 лютого 2019 року прийнято рішення, які є предметом оскарження по справі:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-, де зазначається, що станом на 18 лютого 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 216959,74 грн. та відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки від 18.01.2019 року №63/15-32-13-07/085564127, вимагає сплатити недоїмку в сумі 216959,74 грн. (а.с.32);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яке винесено на підставі матеріалів перевірки від 18.01.2019 року №63/15-32-13-07/085564127, і за наслідками якої донараховано 216959,71 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та яким вирішено застосувати штрафні санкції у розмірі 108479,86 грн. (а.с.33).

Позивач не погодився з вищевказаними вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску та направив до Державної фіскальної служб України скаргу (а.с.36 зворот-38), за результатами розгляду якої ДФС прийняло рішення «Про результати розгляду скарги» №16840/6/99-99-11-05-02-25 від 10.04.2019 року (а.с.30-31), яким вказані вимогу та рішення залишено без змін а скаргу без задоволення.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд виходить з наступного.

Висновки відповідача в акті перевірки щодо вказаних індивідуальних актів обґрунтовані наступним.

Державна установа «Одеська виправна колонія (№ 14)» відповідно до статей 60-62, 118-121 Кримінально-виконавчого кодексу України, Кодексу законів про і працю України, Закону України; «Про оплату праці» залучає до праці засуджених до обмеження волі.

Державною установою «Одеська виправна колонія (№ 14)» та засудженими було укладені строкові трудові договори в кількості 327 у 2017 році та 120 за 9 місяців 2018 року.

В ході перевірки було надано договір №335/101 на виконання робіт та надання послуг з використанням праці спецконтингенту Одеської виправної колонії ДДУзПВП в Одеській області (№14) від 31.12.2011 року, згідно якого Одеська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області (№14) (виконавець) () надає в розпорядження Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань Одеській області (№14)» (Замовник) (код ЄДРІГОУ 08680572) відповідно до його замовлень до 500 осіб із числа спецконтингенту для здійснення робіт у промислово - виробничих та допоміжних цехах. Термін дії договору до 31.12.2012 року. Згідно наданого пояснення, термін дії договору було пролонговано на кожний наступний календарний рік, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін щомісячними звітами про залучення засуджених до праці, додаткові угода щодо продовження дії договору в Державній установі «Одеська виправна колонії (№14)» на момент проведення перевірки - відсутні, але враховуючи, наявність щомісячних звітів про залучення засуджених до праці, судової практики щодо договорів виконання робіт та надання послуг, норм Цивільного кодексу України щодо угод, вважається що даний договір був дійсний до 31.03.2017 року.

Також надано договір №1 на виконання робіт та надання послуг з використанням праці спецконтингенту державної установи «Одеська виправна колонії (№14)» від 21.03.2017 року згідно якого, державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» (Виконавець) надає в розпорядження Державному підприємству «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№14)» (Замовник) відповідно до його замовлень до 150 осіб із числа спецконтингенту для здійснення робіт в промислово-виробничих та допоміжних цехах. Термін дії договору до 31.12.2017 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

До перевірки надано звіти про залучення засуджених до праці за вищевказаними договорами, згідно яких встановлено скільки залучалось спецконтингенту для роботи на державному підприємстві «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№14)».

Перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено, що звіти щодо сум нарахованого єдиного внеску надавались до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області своєчасно, окрім звітів за червень 2015 року по строку подання 20.07.2015 (фактично наданий 31.08.2015), за вересень 2015 року по строку подання 20.10.2015 (фактично наданий 26.10.2015), за червень 2016 року по-строку подання 20.07.2016 (фактично наданий 27.07.2016), що є порушенням вимог п.4 ст.6 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями.

Перевіркою повноти відображення у звітності сум грошового забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу встановлено, що в Таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску» Додатка 4 Звіту про суми нарахованої заробітної плата (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платником занижено, (не включено до звітів) суму грошового забезпечення в розмірі 889085,89 грн., а саме: у квітні 2016 року 532371,52 грн., у грудні 2016 року 356714,37 грн.

Державна установа «Одеська виправна колонія (№ 14)» в період з 01.01.2015 до 28.02.2017 не нараховувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з заробітку спецконтингенту, а саме засуджених до обмеження або позбавлення волі.

В Таблицях 1 «Нарахування єдиного внеску» Додатка 4 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платником занижено (не включено до звітів) суми заробітку засуджених в розмірі 806365,30 грн., а саме: 2015 рік - 311490,84 грн., 2016 рік - 407329,25 грн., 2017 рік (в січні - лютому) - 87545,21 грн.

Внаслідок причин, наведених в п.3.4.2 акту перевірки: в таблицях 1 Додатка 4 платником занижено суму єдиного внеску в розмірі 2165959,71 грн., а саме: за ставкою 34,7 % у 2015 році -108087,32 грн., за ставкою 22% у 2016 році - 89612,44 грн., за ставкою 22% у 2017 році (у січні - лютому)- 19259,95 грн.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані вимога та рішення, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Положеннями статті 162 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент (пп.162.1.3 п.162.1).

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 167.1 статті 167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Так, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні» підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Порядок використання праці засуджених осіб та нарахування їм заробітної плати врегульовано положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України (у редакції, чинній станом на 31.12.2015 року) засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України. Перелік робіт і посад, на яких забороняється використовувати засуджених до позбавлення волі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України (у редакції Закону № 1492-VIII від 07.09.2016) засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом. Перелік робіт і посад, на яких забороняється використовувати засуджених до позбавлення волі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018) засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами. Перелік робіт і посад, на яких забороняється використовувати засуджених до позбавлення волі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Згідно з ч.1, 2 ст.122 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції Закону № 1186-VI від 08.04.2014) засуджені мають право на загальних підставах на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії засудженим за наявності відповідного права мають призначатися органами Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції Законів № 1186-VI від 08.04.2014, № 1492-VIII від 07.09.2016) засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.03.2013 за № 387/22919, засуджені залучаються до праці: у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.

Згідно з п. 5.1 зазначеної Інструкції праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом, визначений п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно зі ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Чинним законодавством не визначено порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі.

В свою чергу аналіз наведений норм права дає підстави для висновку, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Тобто, законодавством визначено декілька обов`язкових підстав залучення засуджених до суспільно корисної праці:

- укладення між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором) строкового трудового договору, за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

- засуджені, які залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно абз.1 п.1 ст.4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно абз.1 п. 1 ст.7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахований особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послу) за цивільно-правовими договорами.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів, які регламентують спірні правовідносини, дозволяє зробити висновок про те, що в силу вимог закону позивач державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» не є роботодавцем, а особи, засуджені до позбавлення волі не є найманими працівниками в розумінні ст. 2 Кодексу законів про працю України.

Відповідачем до суду не надано доказів того, що позивач є роботодавцем для засуджених та укладав строкові трудові договори, здійснював виплату заробітної плати засудженим та сплачував за засуджених загальнообов`язкові державні соціальні виплати.

Як вбачається з акту перевірки, відповідно до договору №335/101 на виконання робіт та надання послуг з використанням праці спецконтингенту Одеської виправної колонії ДДУзПВП в Одеській області (№14) від 31.12.2011 року, Одеська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області (№14) (виконавець) () надає в розпорядження державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії управління державного департаменту; України з питань виконання покарань Одеській області (№14)» (замовник) (код ЄДРІГОУ 08680572) відповідно до його замовлень до 500 осіб із числа спецконтингенту для здійснення робіт у промислово - виробничих та допоміжних цехах.

Відповідно до договору №1 на виконання робіт та надання послуг з використанням праці спецконтингенту державної установи «Одеська виправна колонії (№14)» від 21.03.2017 року згідно якого, державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» (виконавець) надає в розпорядження державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби (№14)» (замовник) відповідно до його замовлень до 150 осіб із числа спецконтингенту для здійснення робіт в промислово-виробничих та допоміжних цехах.

Окрім цього з додатку №4 до акту перевірки «Список договорів між державною установою «Одеська виправна колонії (№14)» та іншими суб`єктами господарювання про надання послуг на виконання робіт з використанням праці спецконтингенту» вбачається, що між позивачем та різними суб`єктами господарювання протягом 2013-2018 років укладались договори про надання послуг на виконання робіт з використанням праці засуджених осіб.

З досліджених під час розгляду справи документів судом не встановлено та відповідачем не доведено визначені в оскаржуваних рішеннях порушення, оскільки не надано належних та достатніх доказів, що позивач є податковим агентом стосовно заробітної плати та доходів, отриманих засудженими до позбавлення волі осіб.

Отже, оскільки судом встановлено відсутність обов`язку позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, суд приходить до висновку про протиправність вимоги Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року № Ю- та рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року №.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 4881,60 грн. згідно платіжних доручень №525 та №526 від 19 квітня 2019 року (а.с.5, 6).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» судового збору у розмірі 4881,60 грн., сплаченого згідно платіжних доручень №525 та №526 від 19 квітня 2019 року.

02 липня 2019 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду та зазначено, що повний текст рішення суду буде виготовлено у строк, визначений ч.3 ст.243 КАС України.

Згідно з приписами ч.3 ст.243 КАС України залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У зв`язку з тим, що п`ятий день складання повного тексту рішення випав на вихідний день (неділя), в силу положень ст.120 КАС України, повний текст рішення суду складено суддею 08 липня 2019 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року № Ю- та рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 18.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» судовий збір у розмірі 4881,60 грн., сплачений згідно платіжних доручень №525 та №526 від 19 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач державна установа «Одеська виправна колонія (№14)» (вул.Краснова, 2-а, м.Одеса, 65059, ).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області (вул.Семінарсьа, 5, м.Одеса, 65044, ).

Повний текст рішення складено та підписано 08.07.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.