Справа № 463/1198/19
Суддя: Стрепко Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/1198/19
Провадження № 2-а/463/63/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Коник О.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Тараса Миколайовича про визнання дій незаконними та скасування постанови,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання незаконними дій інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. при складанні постанови серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень; визнання постанови інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року протиправною та скасування її і закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є безпідставною, оскільки Правил дорожнього руху позивач не порушував.

В постанові зазначено, що водій транспортного засобу «Subaru Tribeca», НОМЕР_1 , здійснив правопорушення 6 лютого 2019 року за адресою м. Львів, вул. К.Левицького, 25, а саме здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п. 8.4в і 33.3.34 ПДР України. Разом з тим, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки транспортний засіб, хоча і був запаркований за адресою м. Львів, вул. К. Левицького, 25, однак за межами зони дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Так, відповідно до Правил дорожнього руху зона дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» визначена від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним. Дорожній знак 3.34 встановлено на перехресті вулиць К.Левицького-Тершаківців, наступним після знаку є перехрестя вулиць К.Левицького Романчука, що знаходиться навпроти будинку 27 по вулиці К.Левицького, натомість транспортний засіб позивача був припаркований на вул.К.Левицького, 25, що знаходиться посередині між перехрестями вулиць К.Левицького-Тершаківців та К. ОСОБА_2 .

Отже, висновки відповідача, викладені в постанові ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року є хибними, а саму постанову складено з порушенням законодавства, оскільки жодних вимог ПДР України позивач не порушував.

Матеріали позову надійшли до суду 21 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року позов було залишено судом без руху.

Після усунення недоліків, допущених при зверненні до суду з позовом, ухвалою суду від 5 березня 2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

15 травня 2019 року засобами електронного зв`язку та в подальшому 17 травня 2019 року засобами поштового зв`язку представником відповідача Управління безпеки міста Львівської міської ради Бовшою О.М., який діяв на підставі довіреності № 12 від 3 грудня 2018 року подано відзив на позов, відповідно до якого в задоволенні такого просив відмовити, оскільки позивача було притягнено до адміністративної відповідальності як особу, за якою зареєстровано транспортний засіб Subaru Tribeca НОМЕР_1 , який було припарковано в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» 6 лютого 2019 року о 8:00 годині. Зазначає, що дії вказаного знаку поширюється на місце де був припаркований автомобіль позивача, оскільки знак встановлено по правій стороні вулиці на якій відсутні вулиці, які б перехрещували правий бік дороги. Вважає постанову винесену у відповідності до вимог чинного законодавства уповноваженою на те особою. В підтвердження вчинення позивачем правопорушення надав фотознімки, які підтверджують цю обставину.

29 травня 2019 року засобами електронного зв`язку та в подальшому 30 травня 2019 року засобами поштового зв`язку позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої просив позов задовольнити, оскільки вважає, що в місці де був припаркований його транспортний засіб не було дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена».

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів викладених в ньому та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Управління безпеки міста Львівської міської ради та інспектор з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорич Т.М. в судове засідання жодного разу не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, про причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, враховуючи обмежені строки розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення у відсутності сторони відповдіача, відносно чого позивач не заперечив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою серії ЛВ № 1931 від 6 лютого 2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, зокрема, за здійснення 6 лютого 2019 року о 8:00 годині на вул. К.Левицького в м. Львові зупинки транспортним засобом Subaru Tribeca НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п. 8.4в і 33.3.34 Правил дорожнього руху України.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пункт 1.3. Правил дорожнього руху України визначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 33.3.34 ПДР України, знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 8-2 ПДР України передбачено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена. Абзацом 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР України визначено,що зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним,а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття,перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

В пункті 1.10 ПДР України визначено, що перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Із наданих відповідачем схеми розташування ділянки дороги по вул. АДРЕСА_1 .Левицького у м. Львові, розташування знаку та транспортного засобу, фотофіксації розташування транспортного засобу вбачається, що знак 3.34 розташований з тієї сторони дороги на якій здійснено зупинку належним позивачу транспортним засобом. При цьому, перехрещення, прилягання або розгалуження дороги іншою вулицею до вул. К.Левицького має місце не на тому боці, де встановлений знак та здійснена зупинка, будь-якого перехрещення чи прилягання інших доріг з тієї сторони вулиці на якій встановлено знак та здійснено зупинку немає.

З огляду на наведене та з врахуванням положень абз. 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР України суд вважає, що зупинка була здійснена в зоні дії знаку 3.34 ПДР.

Згідно з ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно примітки до зазначеної норми режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих обєктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, зазначеною нормою встановлено спеціальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Статті 279-1-279-4 КУпАП не передбачають процесуальних прав та гарантій, визначених у ч. 1 ст. 268 КУпАП, а ч. 3 ст. 279-1 КУпАП передбачає обов`язок посадової особи уповноваженої на розгляд справи винести постанову про накладення адміністративного стягнення безпосередньо на місці виявлення вчиненого правопорушення.

Як встановлено судом, позивача притягнуто до відповідальності у відповідності до положень ст.14-2 КУпАП як власника транспортного засобу за порушення правил зупинки, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутності позивача, що відповідає правилам розгляду справи щодо правопорушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), визначеному ст. 279-1 КУпАП.

Судом встановлено, що стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень накладено на позивача в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем у відповіді на відзив доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 9, 73-77, 90, 242, 244-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Тараса Миколайовича про визнання дій незаконними та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: Управління безпеки міста Львівської міської ради, місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Зелена, 9, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20819015;

Інспектор з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Федорич Тарас Миколайович, місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Зелена, 9.

Суддя: Стрепко Н.Л.