Справа № 240/286/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/286/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

02 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (м. Житомир, 07 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській област про визнання протиправною та скасування вимоги від 21.11.2018 №Ф-1268-23,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1268/23 від 21.11.2018 р.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивача зазначила, що вимогу винесено фізичній особі ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 . Також зазначила, що вона не є платником єдиного внеску, оскільки не підпадає під коло осіб, визначених у ч. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), а тому у відповідача відсутні підстави на стягнення з неї єдиного внеску та винесення оскаржуваної вимоги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач перебуває на податковому обліку в Коростенській ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, із січня 2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, із 11.05.1999 р. взято на облік як платника єдиного внеску (реєстраційний номер 26301899/06263). Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування.

На підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів, Головне управління ДФС у Житомирскій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) "Ф-1268-23 від 21.11.2018, яким визначило, що станом на 21.10.2018 р. заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 20135,49 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, посилання представника позивача на Закон України "Про страхування", який повинен застосовуватись у зв`язку з відсутністю Закону, який регулює спірні правовідносини, є помилковим, оскільки правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) (далі - Закон ).

При цьому, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону ).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч.1 ст. 4 Закону).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону про ЄСВ).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону).

За змістом ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. (п. 8 ст. 9 Закону)

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону ).

В силу ч. 4 ст. 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно ст. 25 Закону, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Разом з тим встановлено, що 21 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 в загальній сумі 20135,49 грн.

Слід зауважити, що незазначення у вимозі про сплату боргу (недоїмки) статусу ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця не є підставою вважати, що таку вимогу виставлено іншій особі, оскільки наявність боргу підтверджується інформацією з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Водночас, представник відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що позивач, як платник податку, що обрав спрощену систему оподаткування, зобов`язаний подавати звіти до податкового органу незалежно від того, здійснюється ним діяльність чи ні. З інформації з ЄДРПОУ вбачається відсутність запису про припинення підприємницької діяльності позивача. Згідно інформації, яка міститься в інтегрованій картці платника податку, недоїмка зі сплати ЄСВ за минулі періоди становить 4315,95 грн, а за період 2017, І-ІІІ квартал 2018 року становить 15819,54 грн. Вказав, що у 2017 році мінімальний внесок становив 704,00 грн у місяць, у 2018 році - 819,06 грн на місяць.

В свою чергу, посилання позивача на невірне визначення у вимозі про сплату борги (недоїмки) статусу позивача, не звільняє від обов`язку позивача від сплати ЄСВ за умови встановлених обставин справи.

У відповідності до ч. 16 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Однак, позивачем не надано до суду належних доказів сплати ЄСВ за спірний період, не оскаржено суму, вказану у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Відтак, визначені у вимозі податкового органу суми ЄСВ не були сплачені позивачем, у зв`язку з чим утворився борг (недоїмка).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.