Справа № 240/7830/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/7830/19

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області щодо відмови у присвоєнні статусу інваліда війни 2 групи у відповідності до п.11 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати відповідача встановити статус інваліда війни 2 групи у відповідності до п.11 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням комісії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 05.10.2018 позивачу встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи як учаснику антитерористичної операції на підставі п.1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не на підставі п.11 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". В подальшому, позивач із заявою звернувся до відповідача з приводу неправомірності визначення пункту закону на підставі якого ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю. На що відповідач своїм листом №1129 від 17.04.2019 роз`яснив позивачу, що рішення від 05.10.2018, яким позивачу встановлено статус особи з інвалідністю 2-ї групи внаслідок війни згідно п.1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", приймалось на підставі поданих документів. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи на 11 червня 2019 року о 14:00.

В той же день, ухвалою по справі №240/7830/19 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Через відділ документального забезпечення суду 31 травня 2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.19).

Від представника відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позов №1513 від 31.05.2019. В обґрунтування якого зазначив, що документів, які б підтверджували захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час перебування безпосередньо в районах АТО у період її проведення позивачем не було надано в порушення вимог п.11 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". А тому вважає, що Комісією питання про надання ОСОБА_1 відповідного статусу було розглянуто у відповідності до вимог чинного законодавства. В прохальній частині відзиву представник відповідача також просить розглядати справу за відсутності представника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області (а.с.21-24).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року відкладено розгляд справи №240/7830/19 на 01 липня 2019 року об 11:30 (а.с.28-29).

В судове засідання 01 липня 2019 року з`явився позивач.

Протокольною ухвалою суду від 01.07.2019 задоволено заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 в період з 25.11.2016 по 20.12.2016, з 26.12.2016 по 26.02.2017, з 27.02.2017 по 11.04.2017, з 28.04.2017 по 12.06.2017, з 27.10.2017 по 25.12.2017, з 05.01.2018 по т.ч. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності. суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції про що свідчить довідка військової частини НОМЕР_1 №3794 від 19.04.2018 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1231 Центральної військово-лікарської комісії МО України №2412 від 08.08.2018 ОСОБА_1 встановлено, що захворювання встановлені під час медичного огляду, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.8-9).

В свою чергу, рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2018 ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи на термін до 01.11.2011 відповідно до п.1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видано посвідчення.

В подальшому, позивач із заявою звернувся до відповідача з приводу неправомірності визначення пункту закону на підставі якого ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю.

Відповідач своїм листом №1129 від 17.04.2019 роз`яснив позивачу, що рішення від 05.10.2018, яким ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю 2-ї групи внаслідок війни згідно п.1 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", приймалось на підставі поданих документів.

На підставі вказаного рішення, позивачу 05 жовтня 2018 року видано посвідчення інваліда війни 2-ї групи серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Стаття 4 Закону № 3551-ХІІ визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Частиною 1 статті 7 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-ХІІ.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до п.2 Порядку надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 року № 685 статус інваліда війни надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, інших утворених відповідно до закону військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 вищевказаного Порядку, зокрема, передбачено, що підставою для надання особам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є: довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

В свою чергу, відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 в період з 25.11.2016 по 20.12.2016, з 26.12.2016 по 26.02.2017, з 27.02.2017 по 11.04.2017, з 28.04.2017 по 12.06.2017, з 27.10.2017 по 25.12.2017, з 05.01.2018 по т.ч. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності. суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Вказане підтверджується довідкою з військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2018 року № 3794 (а.с.11).

Крім того, у свідоцтві про хворобу №1231 та продовженні свідоцтва про хворобу №1231 Центральної військово-лікарської комісії МО України №2412 від 08.08.2018 зазначено, що встановлені під час медичного огляду ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 8-9).

Тобто, вищезазначені фактичні дані підтверджують наявність обставин щодо того, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції та отримав захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, тобто під час забезпечення проведення антитерористичної операції.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, безпосередньо досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо встановленню позивачу статусу інваліда війни відповідно п.1 ст.7 Закону № 3551-ХІІ є протиправними.

Водночас, згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин та з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, оформлене протоколом №2 від 05.10.2018 в частині встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п.1 ст.7 вказаного Закону.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача встановити статус інваліда війни 2 групи у відповідності до п.11 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, оформлене протоколом №2 від 05.10.2018 в частині встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п.1 ст.7 вказаного Закону є протиправним, а тому необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи та прийняти рішення, врахувавши обставини встановлені у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не спростовані та не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо встановлення статусу інваліда війни 2-ї групи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, оформлене протоколом №2 від 05.10.2018 в частині встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п.1 ст.7 вказаного Закону.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області повторно розглянути матеріали щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та прийняти рішення, врахувавши обставини встановлені у даній справі.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 08 липня 2019 року