Справа № 300/1027/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2019 р. справа № 300/1027/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 14.05.2019 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач), в якому просить суд нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дня ухвалення судом рішення про поновлення на роботі 19.11.2018 до дня фактичного виконання цього рішення 05.02.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 визнано неправомірним та скасовано наказ Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 16-о від 30.08.2018 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області та поновлено позивача на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 31.08.2018. Постанову в частині поновлення на посаді суд допустив до негайного виконання. Вказане судове рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення на роботі фактично було виконане лише 05.02.2019, коли Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийняла наказ № 1-о про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 31.08.2018. За вказаних обставин, позивач вважає, що на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України Головне управління ДФС в Івано-Франківській області як правонаступник Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області зобов`язано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.11.2018 по 05.02.2019. Позивач зверталася до відповідача з заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.11.2018 по 05.02.2019, однак листом № 37/10/09-19-05-36 від 23.04.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні такої виплати, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 20.05.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05.06.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив № 604/09-19-10-02 від 05.06.2019 Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Зокрема представник відповідача вказав, що позивач пропустив передбачений частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк звернення із заявою для вирішення трудового спору. Окрім цього, ОСОБА_1 з дня прийняття судом рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 про її поновлення на роботі не вчиняла жодних дій щодо виконання цього рішення, що мало наслідком його несвоєчасне виконання. Також представник відповідача зазначив, що несвоєчасне виконання рішення суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення позивача на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області спричинено реорганізацією Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, відсутністю її організаційної структури та штатного розпису. Головне управління ДФС в Івано-Франківській області зверталося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявами про роз`яснення рішення суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 та зміни способу та порядку його виконання, однак в задоволенні таких заяв було відмовлено. Представник відповідача зазначив, що Коломийською об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області як роботодавцем та боржником у виконавчому провадженні вживалися всі заходи щодо ефективного відновлення порушеного права ОСОБА_1 та своєчасного виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення позивача на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с.30-33).

Одночасно у відзиві № 604/09-19-10-02 від 05.06.2019 представник Головного управління ДФС в Івано-Франківській області просив суд здійснювати розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 06.06.2019 Івано-Франківський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні клопотання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про розгляд за правилами загального позовного провадження справи № 300/1027/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

30.08.2018 наказом Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 16-о звільнено ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області згідно з пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України та частини 1 статті 85 Закону України «Про державну службу».

21.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання нарахувати і виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 позов ОСОБА_1 до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено повністю: визнано неправомірним та скасовано наказ Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за №16-о від 30.08.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 31 серпня 2018 року; зобов`язано Коломийську об`єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 17 722,32 грн. за час вимушеного прогулу у період з 31 серпня 2018 року по 19 листопада 2018 року включно з утриманням податків та обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 6 962,34 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів звернуто до негайного виконання.

19.11.2018 Івано-Франківський окружний адміністративний суд на виконання рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 видав виконавчий лист № 0940/1714/18 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 31.08.2018.

27.11.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.11.2018 про примусове виконання виконавчого листа № 0940/1714/18 від 19.11.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 31 серпня 2018 року, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 57775342 (а.с.16).

28.11.2018 на підставі платіжного доручення № 472 від 26.11.2018 Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_1 5604,68 грн. середнього заробітку згідно іншого виконавчого листа № 0940/1714/18 від 19.11.2018 з утриманням 104.44 грн. військового збору та 1253,22 грн. податку (а.с.36).

04.12.2018 Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18, за результатом розгляду якої суд ухвалою від 07.12.2018 відмовив в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

13.12.2018 Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18, за результатом розгляду якої суд ухвалою від 24.12.2018 відмовив в задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

05.02.2019 Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року у справі № 0940/1714/18 прийняла наказ № 1-о, яким скасовано наказ Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 30.08.2018 № 16-о в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 31.08.2018 (а.с.10).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 21.02.2019 залишив без задоволення апеляційну скаргу Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 0940/1714/18 без змін.

Також 21.02.2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд залишив без задоволення апеляційні скарги Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та залишив без змін ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року з питання роз`яснення судового рішення у справі № 0940/1714/18 та від 24 грудня 2018 року з питання встановлення способу та порядку виконання судового рішення у справі №0940/1714/18 без змін (а.с.38-42).

Верховний Суд ухвалою від 04.04.2019 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року в адміністративній справі № 0940/1714/18 за позовом ОСОБА_1 до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

12.04.2019 позивач звернулася до Голови комісії з реорганізації Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області із заявою, в якій просила виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня винесення рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 по день поновлення на роботі 05.02.2019 (а.с.11).

23.04.2019 Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області листом № 37/10/09-19-05-36 повідомила ОСОБА_1 , що в листопаді 2018 року позивачу виплачено 6962,34 грн. в порядку негайного виконання із загальної суми 17722,32 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а решту 10759,98 грн. виплачено ОСОБА_1 на виконання вимог виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду № 0940/1714/18 від 04.04.2019 (а.с.12-14).

Зважаючи на те, що позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу лише за період з 31.08.2018 по 19.11.2018 та, на думку позивачки, безпідставно відмовлено у виплаті такого середнього заробітку з дня прийняття рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 по день поновлення позивача на роботі 05.02.2019, ОСОБА_1 звернулася з цим адміністративним позовом до суду, в якому просить суд нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дня ухвалення судом рішення про поновлення на роботі 19.11.2018 до дня фактичного виконання цього рішення 05.02.2019.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Правове регулювання державної служби регламентовано статтею 5 Закону України «Про державну службу». Так, згідно з частинами 1 - 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі. Тобто норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників структурних підрозділів Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, не встановлено відповідальність роботодавця за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд дійшов висновку, що норми Кодексу законів про працю України поширюються на вказані правовідносини.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.05.2019 в справі № 816/1791/17.

Питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника регламентовані статтею 236 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зміст вищевказаних норм, рішення, допущене судом до негайного виконання, в тому числі в частині, відповідач зобов`язаний виконати незалежно від пред`явлення його позивачем до примусового виконання та набрання таким судовим рішенням законної сили.

При цьому, таке рішення є обов`язковим також для правонаступників учасників справи.

В пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як встановлено судом, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 скасовано наказ Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за №16-о від 30.08.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 31 серпня 2018 року. Рішення суду в частині поновлення на посаді належало виконати негайно.

Судове рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення на роботі виконано 05.02.2019, оскільки саме цього дня Коломийська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області прийняла наказ № 1-о, яким скасувала наказ Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 30.08.2018 № 16-о та поновила ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 31.08.2018 (а.с.10).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» Коломийська об`єднана державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області реорганізована шляхом приєднання до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.17).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.05.2019 вчинено запис про державну реєстрацію припинення Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с.20-27).

Таким чином, правонаступником Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області є Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, в тому числі й щодо обов`язків з виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18.

Суд зазначає, що добровільне виконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі - це його законодавчо встановлений обов`язок, який не ставиться в залежність від дій особи, яку поновлено на роботі, зокрема, подання нею заяви про поновлення на роботі чи виконавчого листа для примусового виконання рішення суду.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 в справі № 815/2959/17 зазначив, що стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

З огляду на вказане, а також що позивач 23.11.2018 року звернулася до державної виконавчої служби про примусове виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення на посаді, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 з дня прийняття судом рішення від 19.11.2018 у справі № 0940/1714/18 про її поновлення на посаді не вчиняла жодних дій щодо виконання цього рішення, що мало наслідком його несвоєчасне виконання.

Окрім цього, на обов`язковість виконання судового рішення також вказує Європейський Суд з прав людини. Так, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів представника відповідача про те, що несвоєчасне виконання рішення суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення позивача на посаді старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області спричинено реорганізацією Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, відсутністю її організаційної структури та штатного розпису, то суд вказує на таке.

В постанові від 12.06.2019 в справі № 826/18436/16 Верховний Суд звернув увагу на те, що обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді. Таким чином, з огляду на викладене, доводи касаційної скарги щодо неможливості виконати рішення суду з приводу поновлення позивача на посаді у зв`язку з відсутністю такої посади, є безпідставними та не приймаються судом касаційної інстанції.

Отже, суд вважає доводи представника відповідача що перешкодою у виконанні судового рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 в частині поновлення позивачки на посаді були організаційні питання, пов`язані з процедурою реорганізацією Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, а також судовий розгляд в Івано-Франківському окружному адміністративному суді та Восьмому апеляційному адміністративному суді з 03.12.2018 по 21.02.2019 за заявами відповідача про роз`яснення резолютивної частини рішення від 19.11.2018 та зміну способу виконання цього судового рішення, є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, суд звертає увагу на те, вказані заяви від 03.12.2018 та 12.12.2018 були відхилені ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 та від 24.12.2018, залишеними без змін постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019, що свідчить про відсутність поважних причин, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом, то суд вказує на таке.

Строки звернення до суду визначені в статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частин 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, так і частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - «оплатності праці», який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом трудового законодавства, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, з огляду на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 та наказ Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 1-о від 05.02.2019 року, ОСОБА_1 де-юре перебувала в трудових відносинах з Коломийською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за посадою старшого державного інспектора з питань інформаційно-комунікаційного супроводження Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Івано-Франківській області з 31 серпня 2018 року по 05.02.2019 року, зі зарахуванням цього періоду до трудового стажу позивача.

Положення статті 236 Кодексу законів про працю України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.07.2018 в справі № 552/3404/17.

Що стосується рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, про яке зазначив представник відповідача, то суд вказує на таке.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, статтей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Окрім цього, суд вказує на те, що право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом Позивача, захист якого гарантований частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Такий висновок суду відповідає змісту частини 1 статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.07.2018 у справі № 810/594/17.

На підставі вищевказаного суд зазначає, що з огляду на приписи частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 про поновлення на роботі не обмежується будь-яким строком.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 за результатом розгляду справи № 808/1271/18.

Що стосується розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дня ухвалення судом рішення про поновлення на роботі 19.11.2018 до дня фактичного виконання цього рішення 05.02.2019, то суд вказує на таке.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок застосовується у випадках, зокрема, обчислення вимушеного прогулу.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках (в тому числі і у випадку вимушеного прогулу) збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

В абзаці 3 пункту 8 Порядку № 100 передбачено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації,

встановленим з дотриманням вимог законодавства

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 в справі № 815/2959/17 зазначив, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Судом встановлено, що періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , пов`язаним з невиконанням рішення суду про її поновлення на роботі, є період з 20.11.2018 (оскільки день винесення рішення від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 суд включив в період вимушеного прогулу з 31.08.2018 по 19.11.2018, за який зобов`язав виплатити позивачу середній заробіток в сумі 17722,32 грн.) по 04.02.2019 включно (оскільки наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 прийнято 05.02.2019 і саме з цього дня позивачу розпочато нарахування заробітної плати).

Загальні кількість робочих днів у вказаному періоді з 20.11.2018 по 04.02.2019 становила 52 робочих дня (в періоді з 20.11.2018 по 30.11.2018 - 9 робочих днів, в грудні 2018 - 20 робочих днів, в січні 2019 року - 21 робочий день, в періоді з 01.02.2019 по 04.02.2019 - 2 робочих дня).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 встановлено, що сума доходу позивача в серпні 2018 року становила 316,47 грн. згідно даних розрахунково-платіжної відомість по ОСОБА_1 за серпень 2018 року. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року, в якому підтверджено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 сума доходу ОСОБА_1 за один робочий день в серпні 2018 року становила 316,47 грн.

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 про відкриття провадження відповідач надав суду розрахунково-платіжну відомість по ОСОБА_1 за серпень 2018 року, згідно якої сума доходу позивача за один робочий день в серпні 2018 року становила 316,47 грн., при фактично відпрацьованому часі 1 робочий день (а.с.35). В той же час, суд не приймає до уваги довідку відповідача від 12.09.2018 року, оскільки вона не містить розрахунку середньоденного заробітку, не відповідає вимогам абзацу 3 пункту 2, абзацу 3 пункту 8 Порядку № 100, та суперечить факту встановленому рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року в справі № 0940/1714/18.

Таким чином, оскільки з дня ухвалення судом рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 до дня її фактичного поновлення минуло 52 робочих дня, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка підлягає стягненню з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь позивача становить 16456,44 грн. (316,47 грн. х 52 робочих дні).

Також суд, враховуючи зміст статті 236 Кодексу законів про працю України, в системному порівнянні зі змістом частини 2 статті 235 цього Кодексу щодо способів захисту порушеного права в разі вимушеного прогулу, а саме застосування однакової техніки юридичного викладу норм: «… орган виносить рішення (ухвалу) про виплату середнього заробітку…», роз`яснення викладені в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, вважає, що ефективним способом захисту порушеного права працівника в разі вимушеного прогулу через затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду, який розглянув трудовий спір про поновлення на роботі, буде стягнення судом середнього заробітку за час затримки. Вказане не суперечить процесуальному закону, з огляду на зміст пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, та відповідає способам захисту порушеного права в постановах Верховного Суду, на правові позиції яких суд посилався в цьому рішенні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити повністю: стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 0940/1714/18 про поновлення на роботі за період з 20.11.2018 по 04.02.2019 включно в сумі 16456,44 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 39394463, місцезнаходження: вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в справі № 0940/1714/18 про поновлення на роботі за період з 20.11.2018 по 04.02.2019 включно в розмірі 16456 (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 44 копійки з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 39394463, місцезнаходження: вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.