Справа № 802/2014/17-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 липня 2019 року

Київ

справа №802/2014/17-а

адміністративне провадження №К/9901/18176/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року

у справі № 802/2014/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС України в Вінницькій області) в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС України в Вінницькій області щодо нескладання нової довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 та ненаправлення такої нової довідки до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області для подальшого перерахунку пенсії; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області нову довідку про розмір грошовою забезпечення з повною реальною інформацією за формою, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

27 червня 2019 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року.

В касаційній скарзі наявне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого скаржник вказує на те, що копію оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції отримано ним 28 травня 2019 року, на підтвердження чого надає суду копію поштового конверту із роздруківкою з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" щодо відстеження рекомендованого листа.

Відповідно до ч. 2 ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення, оскільки відповідач звернувся з касаційною скаргою у строк, що не перевищує 30 днів з моменту отримання ним копії оскаржуваного рішення.

Предметом розгляду цієї справи є оскарження фізичною особою дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо неподання до органів Пенсійного фонду України документів для перерахунку пенсії.

Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом дослідження, свідчить про те, що в даному випадку оскаржується рішення суду, ухвалене в справі незначної складності.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з п. 8 ч. 2 ст.129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 13 КАС України, а також ч. 1 ст.14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В даному випадку характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судове рішення, ухвалене у справі № 802/2014/17-а як у справі незначної складності, не підлягає касаційному оскарженню.

Обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Також касаційна скарга не містить обґрунтування помилковості застосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 12 березня 2018 року № Пз/9901/1/18 (зразкова справа №802/2196/17-а), залишеного без змін рішенням Великої палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року.

Вищенаведене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей. Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до ст. 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Аналогічні правові позиції викладені в ухвалах Верховного Суду у справі №0940/1790/18 від 14 травня 2019 року, у справі №580/355/19 від 28 травня 2019 року, у справі № 560/4522/18 від 20 червня 2019 року та у справі №0940/2269/18 від 14 червня 2019 року.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга є необґрунтованою в розумінні ст. 333 КАС України, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція стосовно застосування ст.ст. 12, 333 КАС України висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 16 серпня 2018 року у справі №820/1387/18, від 23 серпня 2018 року у справі №760/7810/17 та від 16 квітня 2019 року у справі № 760/16355/16-а.

Керуючись ст.ст. 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі №802/2014/17-а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у справі №802/2014/17-а за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа