Справа № 826/6937/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6937/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Столяр В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі- позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2017 року №, №.Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування та сплати сум податку з доходів фізичних осіб в частині визначення доходу у вигляді сум додаткового блага, отриманого платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатом якої складено акт від 07.12.2016 року №1073/26-53-13-06/ (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 49.18.4 п. 49.18 ст 49, п. 176.1 ст 176, п. 179.1, п. 179.2 ст 179, а саме: неподання декларації про отримані доходи за 2015 рік; вимог п «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст 164 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 90 704,43 грн.; вимог пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та заниження бази оподаткування при нарахування військового збору, у зв`язку з чим донараховано військовий збір за 2015 рік в сумі 6 848,51 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.04.2017 року:

№, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 113 380,54 грн. (за податковим зобов`язанням 90 704,43 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 22 676,11 грн.),

№, яким позивачу збільшено сум грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 8560,64 грн. (за основним платежем 6 848,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 712,13 грн.).

Не погоджуючись із діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), в даному випадку не мала місце зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, отже при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 12.04.2017 року №, №. відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 19.08.2005 року між позивачем ПАТ «Приватбанк» укладено кредитний договір№K2U4GF00261001, відповідно до якого позивачу надано кредитну лінію в сумі 61 700 доларів США для купівлі квартири та оплату страхових платежів, пов`язаних із купівлею квартири.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір від 16.02.2007 року №389/3/07-Пі, відповідно до якого позивачем отримано кредит в сумі 50 000 доларів США для поточних потреб.

Також, позивачем з ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір від 16.02.2007 року №04/І-688 відповідно до якого позивачем передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 16.06.2015 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору кредиту від 16.02.2007 року №389/3/07-Пі, відповідно до якого якщо позичальник здійснить одноразовий платіж в сумі 500 доларів США на підставі заяви про сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Також, судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту від 17.04.2007 року №389/19/07-Пі, предметом якого є отримання позивачем кредиту в сумі 5 000 доларів США.

Також, позивачем з ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір від 17.04.2007 року №04/І-209 відповідно до якого позивачем передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 16.06.2015 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору кредиту від 17.04.2007 року №389/19/07-Пі, відповідно до якого якщо позичальник здійснить одноразовий платіж в сумі 500 доларів США на підставі заяви про сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Листами від 15.06.2016 року та від 17.08.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» підтверджено повідомлення позивача письмово про отримання доходу в сумі 456 567,13 грн за кредитними договорами від 16.02.2007 року №389/3/07-Пі та від 17.04.2007 року №389/19/07-Пі (а.с.89-91).

Таким чином, позивачем, на переконання суду апеляційної інстанції, отримано дохід у вигляді додаткового блага, а банком виконано обов`язок щодо повідомлення позивача про прощення (анулювання) такого боргу.

Щодо бази оподаткування при нарахування військового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Є.О. Сорочко

А.Ю. Кучма