Справа № 420/5804/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5804/18
Судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Шевчук О.А. щодо постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №420/5804/18.
П`ятим апеляційним адміністративним судом у складі колегії суддів: головуючої судді - Шевчук О.А., суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В., за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Одесі у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одеса про визнання відмови неправомірною, визнання достатнім спеціального стажу роботи, зобов`язання вчинити дії.
За наслідками розгляду справи колегією суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року - скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 5553 від 12.10.2018 року. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові апеляційного суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частиною 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Не погоджуюсь з прийнятим рішенням П`ятим апеляційним адміністративним судом, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року вважаю законним та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2018 року Центральне ОУПФУ в м.Одесі за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняло рішення № 5553, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.
В обґрунтування вказаного рішення, відповідач вказує, що згідно з п. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі на посадах прокурорів не менше 14 років. Стаж за вислугу років позивача складає 22 роки 06 місяців, стаж на посаді прокурора - 19 років 02 місяці, при загальному стажі роботи - 24 роки 08 місяці. До стажу за вислугу років не враховано період навчання з 01.09.1993 року по 22.01.1996 року, період навчання з 23.01.1996 року по 13.06.1998 року враховано в стаж за вислугу років.
Зазначені у рішення терміни стажу за вислугу років та стажу на посаді прокурора, підтверджуються копією трудової книжки позивача, копією диплома, архівною довідкою, а також розрахунками стажу, що надані відповідачем.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що вислуга років позивача на момент звернення за призначенням пенсії (12.10.2018 року) мала складати 24 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 14 років, однак наявний стаж роботи позивача на час звернення до органу Пенсійного фонду є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Суддя П`ятого апеляційного адміністративного суду Шевчук О.А. вважає вірним такий висновок суду першої інстанції.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 №2663-III), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

У зв`язку із набранням 01.10.2011 чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 3668-VI, зокрема частина перша статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII зазнала змін.

З матеріалів справи встановлено, що на час звернення позивача 10.10.2018 року до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р., вказаний Закон України "Про прокуратуру" втратив чинність.

Звертаю увагу, що з 15.07.2015р. стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р.

Таким чином, вважаю, що оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 10.10.2018 р. спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VI.

У частинах 1, 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення, зокрема, в даному випадку, при наявності вислуги років - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

З матеріалів справи встановлено, що стаж вислуги років позивача станом на час звернення до відповідача складав 22 роки 06 місяців, стаж на посаді прокурора - 19 років 02 місяці, при загальному стажі роботи - 24 роки 08 місяці. До стажу за вислугу років не враховано період навчання з 01.09.1993 року по 22.01.1996 року, період навчання з 23.01.1996 року по 13.06.1998 року враховано в стаж за вислугу років, тобто зазначений стаж є меншим від 24 річного стажу, визначеного ч. 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, що не надає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років.

Такого висновку про відсутність підстав для задоволення позову дійшов суд першої інстанції, з яким також погоджується суддя Шевчук О.А., оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії на підставі статті ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991р.,) положення цього закону в частині щодо пенсійного забезпечення на час виникнення спірних відносин втратив чинність.

Крім того, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII були: а) вислуга років - 24 роки; б) стаж на посадах прокурорів - 14 років.

Таким чином, оскільки на час звернення до відповідача стаж вислуги років позивача складав 22 років 06 місяців, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Також, вважаю за необхідне зазначити, що у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р., що діяла до 30.09.2011р., пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Станом на 30.09.2011р. у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р. позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Верховний Суд у постановах від 14.02.2018р. у справі 752/20817/16-а та від 21.02.2018р. у справі 211/3177/17 вже висловлював правову позицію стосовно застосування ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2001р., що діяла до 30.09.2011р.

Таким чином, вважаю вірним висновок суду першої інстанції, що вислуга років позивача на момент звернення за призначенням пенсії (12.10.2018 року) мала складати 24 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 14 років, однак наявний стаж роботи позивача на час звернення до органу Пенсійного фонду є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII.

З огляду на викладене, вважаю помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Суддя О.А. Шевчук