Справа № 445/1737/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3884/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Луців І.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року (суддя Качур Р.П., оголошено о 16:37:21 в м. Львів, повний текст рішення складено та підписано 28.01.2019) у справі № 445/1737/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач) про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, просив визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та виплати індексації його грошового забезпечення з 01.07.2015 року, відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» протиправною; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, нарахувати та виплатити індексацію його грошового забезпечення з 01.07.2015 року, відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», та моральну компенсацію за відмову від виплати передбаченої Законом одноразової грошової допомоги та індексації грошового забезпечення у розмірі одного його місячного грошового забезпечення, яке було встановлено на момент звільнення з військової служби.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Відповідно до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону від 21.05.2018 року №213-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту). На момент звільнення зі служби, загальна вислуга років позивача становила 11 років 04 місяці 21 день, з яких календарна 08 років 10 місяців 21 день, та пільгова 02 роки 06 місяців 00 днів. Всупереч вимог ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 03.07.2018 року позивач скерував командуванню ІНФОРМАЦІЯ_2 звернення стосовно виплати вказаної грошової допомоги, однак 18.07.2018 року отримав відповідь про неможливість виплати такої допомоги у зв`язку з тим, що на момент виключення зі списків Чернігівського прикордонного загону вислуга років ОСОБА_1 становила 08 років 10 місяців 21 день. Таку відмову позивач вважає протиправною. Окрім зазначеного, позивач вважає, що має право на індексацію грошового забезпечення з 01.07.2015 року, відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». 03.07.2018 року позивач скерував командуванню ІНФОРМАЦІЯ_2 звернення щодо надання довідки про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, та 18.07.2018 року отримав відповідь про те, що кошторисні призначення Державної прикордонної служби України не дозволяють здійснити нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців і такі виплати не проводились з 01.07.2015 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду позов задоволено частково. Визнано бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - протиправною. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить таке скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема відповідач зазначає, що кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з липня 2015 року не передбачено виплати індексації грошових доходів персоналу, тому позивачу індексація не нараховувалась, що відповідає вимогам п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, відповідач зазначив, що станом на 21.06.2018 року календарна вислуга років позивача становила 08 років 10 місяців 21 день, відтак, позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує.

Апелянт подав клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та всі обставини спору суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Матеріалами справи доведено, що наказом начальника 105 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.05.2018 року №213-ОС «По особовому складу», капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21.06.2018 року № 270-ОС «По особовому складу», капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Згідно витягу з наказу начальника 105 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України вислуга років ОСОБА_1 станом на 21.06.2018 року становить: загальна 11 років 04 місяці 21 день, календарна 08 років 10 місяців 21 день, пільгова 02 роки 06 місяців 00 днів.

03.07.2018 року ОСОБА_1 скерував начальнику Чернігівського прикордонного загону дві заяви, у яких просив виплати йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім цього, позивач просив надати довідку про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 року по 21.06.2018 року.

Листом від 17.07.2018 року №11/2840 «Про надання відповіді», відповідач повідомив позивачу, що кошторисні призначення Державної прикордонної служби України не дозволяють здійснити нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців і такі виплати не проводились з 01.07.2015 року.

Листом від 18.07.2018 року №11/2850 «Про надання відповіді», відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з тим, що на момент виключення зі списків Чернігівського прикордонного загону вислуга років ОСОБА_1 становила 08 років 10 місяців 21 день.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з нормами пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, суд дійшов до висновку про те, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в ч. 2 ст. 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

З матеріалів справи слідує, що загальна вислуга років на час звільнення позивача становила 11 років 04 місяці 21 день, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд першої інстанції вірно врахував аналогічну правову позицію Верховного Суду щодо спірних правовідносин, викладену у постанові від 11.04.2018 року у справі № 806/2104/17 (провадження № К/9901/3610/18).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі № 445/1737/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.