Справа № 140/2054/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5339/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гайового Ігоря Васильовича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Волдінер Ф.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Луцьку) за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Волинській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Головне управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило стягнути до місцевого бюджету заборгованість з Фізичної особи-підприємця Гайового І.В. (далі ФОП ОСОБА_2 , відповідач) по фінансових санкціях в сумі 17 000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ГУ ДФС у Волинській області у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що реалізований напій був алкогольним напоєм. Позивач вказує, що акт перевірки ґрунтується на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, оскільки він пояснення з цього приводу не давав. Крім того, як зазначає позивач постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області встановлені обставини щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Також, позивач вважає, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій не відповідає формі, визначеній Податковим кодексом України (далі ПК України). Вказує, що стягнення штрафних санкцій держаним органом за рішенням, що не відповідає вимогам Закону, є свавільним втручанням та підлягає захисту згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції, як право мирно володіти майном, а держаний орган, який не дотримався своїх власних процедур, не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ГУ ДФС у Волинській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрований 26.08.2016 фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

17.01.2018 позивачем було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

На підставі акту перевірки №03/7/40-01/ від 17.01.2018, яким встановлено, що відповідач здійснював торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000590-40 від 13.07.2018 у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі Закон №481/95-ВР).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 у справі №0340/1538/19 позов ФОП ОСОБА_2 до ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000590-40 від 13.07.2018 задоволено повністю, визнано його протиправним та скасовано.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 було задоволено апеляційну скаргу ГУ ДФС у Волинській області, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування вищевказаного рішення контролюючого органу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.06.2019 судове рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 залишено без змін (реквізити по справі http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82654179).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 не надано суду доказів сплати в добровільному порядку фінансової санкції в сумі 17000,00 грн, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частинами першою, третьою статті 16 Закону №481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Суб`єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою (z0340-16), встановленою цим органом.

Згідно ч.ч.1-6 ст.17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

У разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 17000 гривень, які спрямовуються до бюджету згідно чинного законодавства.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Дії органів, які мають право контролю за реалізацією норм цього Закону, можуть бути оскаржені в місячний термін у судовому порядку.

Відповідно до п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право : застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду (ч.5 ст.17 Закону №481/95-ВР).

Постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 було затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, який визначає механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 цього Закону та пунктом 3 якого передбачено, що до суб`єктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Пунктами 10, 11 цього Порядку передбачено, що у разі невиконання суб`єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання сума санкцій стягується на підставі рішення суду. Суми фінансових санкцій, стягнені відповідно до цього Порядку, зараховуються до бюджету згідно із законодавством.

При цьому, як видно з матеріалів справи, відповідач оскаржував у судовому порядку рішення №000590-40 від 13.07.2018 про застосування до нього фінансових санкцій у розмірі 17000,00 грн. Проте, судовим рішенням, яке набрало законної сили, вимоги про визнання його протиправним та скасування були залишені без задоволення.

Таким чином, рішення про застосування фінансових санкцій № 000590-40 від 13.07.2018 у встановленому порядку не скасоване та є чинним.

Отже, в обсязі встановлених по цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову суб`єкта владних повноважень.

Покликання відповідача на неправомірність прийняття контролюючим органом акта про результати проведення фактичної перевірки та рішення про застосування фінансових санкцій №000590-40 від 13.07.2018, а також неврахування постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2018, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовані судовим рішенням у справі №0340/1538/18.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гайового Ігоря Васильовича залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року по справі №140/2054/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 11.07.2019.