Справа № 2а-6532/10/2070
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2019 року

Київ

справа №2а-6532/10/2070

адміністративне провадження №К/9901/3846/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.,

за участю представника позивача Філь І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вовчанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 (суддя Біленський О.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 (головуючий суддя Перцова Т.С., судді: Дюкарєва С.В., Жигилій С.П.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Великобурлуцький сироробний завод» до Вовчанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» звернулося до суду з позовом до Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2010 №/0 та №/0.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Податковий орган посилається на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки господарським операціям, які відображені позивачем у документах. Відповідач посилається на матеріали кримінальної справи, порушеної за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, та стверджує, що ОСОБА_1 , від імені якого підписані податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та валові витрати за результатами відносин із ПП «Агродом», не мав жодного відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства, підписи від імені ОСОБА_1 вчинені невідомою особою, про що свідчить дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_1 та підтверджено висновком спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналісчтичного центру. Податковий орган, вважає, що видаткові накладні та податкові накладні, видані позивачеві постачальником ПП «Агродом», не є належною підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, до податкових накладних внесена адреса підприємства, за якою ПП «Агродом» фактично не знаходиться. Крім того, відповідач вказує, що згідно судового рішення визнано недійсними запис про проведення державної реєстрації ПП «СГ Тріумф 2009» та свідоцтво платника податку на додану вартість. Як уточнює відповідач, ПП «СГ Тріумф 2009» значиться у ланцюгу просування молочної сировини до позивача. Разом з тим, податковий орган звертає увагу, що посилання судів попередніх інстанцій на рішення господарського суду щодо спору з поставки ПП «Агродом» позивачу молока, не доводить реальність здійснення господарських операцій. Відповідач наголошує, що предметом розгляду у господарській справі є стягнення суми передоплати, а не встановлення реальності правочину. Враховуючи вищенаведене, відповідач наполягає на правомірності оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень про донарахування ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, де ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» вказує, що вважає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки рішеннями судів попередніх інстанцій встановлено факт порушення оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями прав позивача у сфері публічно-правових відносин. З урахуванням викладеного, позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.07.2019.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та прийняття у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Переглянувши оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини. На підставі направлень, керуючись положеннями Закону України «Про державну податкову службу в Україні», відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 1 квартал 2010 року, посадовими особами податкового органу в період з 04.03.2010 по 15.04.2010 проведена планова виїзна перевірка ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 по 31.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 31.12.2009.

За результатами перевірки складено акт від 22.04.2010 №488/23-05507436, яким зафіксовано, що в порушення:

підпункту 5.1.1 пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» за рахунок завищення скоригованих валових витрат, підприємством за 2009 рік занижено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 644277грн., у тому числі: за 1-й квартал 2009 року - на 725793грн., за 2-й квартал 2009 року - на 150149грн., за 3-й квартал 2009 року - на 1684420грн., за 4-й квартал 2009 року - на 464499грн.

підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за рахунок завищення податкового кредиту за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень та жовтень 2009 року, позивачем станом на 31.12.2009 завищено суму від`ємного значення, яка після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 2033711грн. та занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 133452грн., у тому числі: за травень 2009 року - в сумі 13665грн. за серпень 2009 року - в сумі 16785грн., за листопад 2009 року - в сумі 103002грн.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на безпідставне віднесення до складу витрат витрати, пов`язані із придбанням товарів у ПП «Агродом», яке поставляло молочну сировину ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» придбану від ПП «СГ-Тріумф-2009». За наявною у відповідача інформацією, податковий орган вважає ПП «СГ-Тріумф-2009» фіктивною фірмою, оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду визнано запис про проведення державної реєстрації ПП «СГ Тріумф 2009» недійсним через порушення закону, яке допущено при створенні юридичної особи, що не можна усунути з моменту реєстрації підприємства. Вказаною постановою визнано недійсним свідоцтво ПП «СГ-Тріумф-2009» платника податку на додану вартість. З наведених підстав податковий орган приходить до висновку про відсутність здійснення господарських взаємовідносин між ПП «Агродом» та позивачем за період з лютого по грудень 2009 року.

Також, відповідач посилається на висновок спеціаліста Науково дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області, в якому зазначено, що в договорі, у видаткових накладних про поставку молока на загальну суму 6'568'628,37грн., у податкових накладних про поставку молока на загальну суму 13'318'727,31грн., у видаткових накладних та в податкових накладних про поставку молока на переробку на давальницьких умовах на загальну суму 108256,00грн., підпис від імені керівника підприємства ПП «Агродом» ОСОБА_1 вчинені не ОСОБА_1 , а іншою особою.

На підставі наведених висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.05.2010:

№/0 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 200178,00грн., у тому числі:. за основним платежем - 133452,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 66726,00грн.;

№/0, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 976910,00грн., у тому числі за основним платежем - 644277,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 332633,00грн.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Касаційний суд вказав, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з контрагентом підтверджені належним чином оформленими документами. Проте, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не надано оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій, судами не з`ясовано умов відповідних договорів та специфіки кожної господарської операції позивача з ПП «Агродом». Окрім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на матеріали кримінальної справи, порушеної проти директора ПП «Агродом» ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. Разом з тим, судами вказаним обставинам в порушення вимог статті 86 КАС України не було надано будь-якої оцінки та залишено поза увагою. Суд касаційної інстанції визначив, що при новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За наслідками нового розгляду справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суди вважали, що позивачем було цілком правомірно віднесено до складу валових витрат 1-4 кварталу 2009 року та до складу податкового кредиту за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень та жовтень 2009 року суму по реальним господарським операціям, повністю підтвердженим відповідними первинними документами, у зв`язку із придбанням товару - молочної сировини у ПП «Агродом», твердження відповідача про відсутність реальних господарських стосунків в спірних правовідносинах між позивачем та ПП «Агродом» не підтверджені належними доказами.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Спірні правовідносини щодо правомірності формування позивачем валових витрат за 1-4 квартали 2009 року та податкового кредиту за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень та жовтень 2009 року виникли до 01.01.2011 (набрання чинності Податковим кодексом України), застосуванню при наданні оцінки правомірності формування таких показників податкового обліку підлягають положення Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» зареєстровано в якості юридичної особи, овариство перебуває на обліку у Вовчанській ОДПІ.

Згідно договору поставки молока від 30.01.2009 №08-09, ПП «Агродом» - постачальник (статус платника - платник податку на прибуток на загальних підставах), ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» - покупець, постачальник поставляє, а покупець приймає у власність молочну сировину та сплачує за неї. Ціна на молоко визначається протоколом узгодження ціни. Розрахунки за молоко здійснюються у безготівковій формі. По узгодженості сторін допускаються інші форми розрахунків, які не заборонені чинним законодавством України. Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору, постачальник зобов`язується поставляти молочну сировину та надавати покупцю щомісячно довідки ветеринарної служби про ветеринарно-санітарне благополуччя поголів`я. Згідно з пунктом 3.2 договору покупець поряд з іншими умовами зобов`язаний здійснювати вивіз молочної сировини власними або залученими транспортними засобами. Договір діє з моменту підписання до 31.12.2009.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору, ПП «Агродом» за період з лютого по грудень 2009 року реалізувало ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» молочну сировинну 1 та 2 ґатунку, несортове молоко (базис) в кількості 6927024,00кг на загальну суму 13'375'390,87грн., в тому числі ПДВ 2'229'231,82грн., на що продавцем ПП «Агродом» були виписані податкові накладні, видаткові накладні.

Також, позивач посилається на те, що за вказаним договором, між сторонами існував господарський спір з поставки ПП «Агродом» молока позивачу. Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.04.2010 у справі №20/40, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2010, за позовом ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» до ПП «Агродом» про стягнення 252130,80грн. позов задоволено.

Крім того, між позивачем та ПП «Агродом» був укладений договір на переробку молока на давальницьких умовах від 31.03.2009 №28-09, де ПП «Агродом» - замовник, а Публічне АГ «Великобурлуцький сироробний завод» - виконавець поставляє для переробки на давальницьких умовах на адресу замовника молоко коров`яче (сир), відповідне ДСТУ 3662-97, а виконавець приймає давальницьку сировину, переробляє його і виробляє готову молочну продукцію (сир, твердий сир), далі «Продукція», згідно умов цього Договору та прийнятої виробничою програмою підприємства.

Судами попередніх інстанцій вказано, що на виконання вимог договору від 31.03.2009 №28-09, ПП «Агродом» за період з лютого по грудень 2009 року поставило позивачу молоко коров`яче незбиране в кількості 15108кг на загальну суму 108256,00грн., в тому числі ПДВ - 18042,67грн., на що продавцем ПП «Агродом» були виписані видаткові накладні і податкові накладні.

Разом з тим, сторонами по справі, до матеріалів адміністративної справи, копії первинних документів не були надані у зв`язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання, згідно акту позивача від 28.01.2013.

Судами встановлено, що транспортування молока здійснював позивач на своєму транспорті, ветеринарні свідоцтва ПП «Агродом» про благополучність поставленого щодо заразних хвороб тварин містяться в матеріалах адміністративної справи, позивач розрахувався з ПП «Агродом» за поставлену продукцію про що свідчать копії платіжних доручень. Позивач, на вимогу суду не надав первинні та товаросупровідні документи на реалізацію готової продукції з придбаного молока у ПП «Агродом» з підстав їх знищення за закінченням терміну зберігання. Позивач зазначив, а суди з цим твердженням погодились, що за бухгалтерським обліком підприємства, суму реалізації готової продукції із молока придбаного у ПП «Агродом» із загальної кількості придбаної продукцією в 2010 році виділити не можливо, оскільки в процесі виробництва готової продукції немислимо виділити партію із поставленої сировини конкретного постачальника.

У свою чергу, на думку податкового органу, відносини між позивачем та ПП «Агродом» не спричиняють реального настання правових наслідків, а первинні документи не можуть підтверджувати понесення позивачем будь-яких витрат. У спірному випадку відповідач послався на те, що підпис на первинних документах від імені керівника підприємства ПП «Агродом» вчинені іншою особою.

Суд касаційної інстанції зауважує, що вказана обставина підтверджується висновком спеціаліста Науково дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області від 14.04.2010 №179, в якому зазначено, що в договорі №0809 від 30.01.2009, у видаткових накладних від 29.05.2009 №РН-0000048, від 28.08.2009 №РН 0026, від 30.10.2009 №РН-050 про поставку молока на загальну суму 6568628,37грн., в податкових накладних від 01.02.2009 №13, від 28.02.2009 №14, від 29.05.2009 №48, від 30.06.2009 №15, від 31.07.2009 №18, від 08.08.2009 №25, від 30.10.2009 №39 про поставку молока на загальну суму 13318727,31грн., у видаткових накладних від 15.10.2009 №РН-051, від 27.10.2009 №РН-052, від 30.10.2009 №РН-053, податкових накладних від 27.10.2009 №41, від 15.10.2009 №40, від 30.10.2009 №42 про поставку молока на переробку на давальницьких умовах на загальну суму 108256,00грн., підпис підпис на первинних документах від імені керівника підприємства ПП «Агродом» ОСОБА_1 вчинені не ОСОБА_1 , а іншою особою, зазначене також підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_1 До висновку експерта у якості доводів позиції податкового органу судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми матеріального права щодо оцінки наведених у справі доказів та порушено судами принцип змагальності сторін.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 22.09.2015 по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень - документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

Не спростовано позивачем встановлених у акті перевірки обставин щодо спірності господарської діяльності ПП «СГ Тріумф 2009», яке значиться у ланцюгу просування молочної сировини до позивача. Такі твердження відповідач обґрунтовує з посиланням на те, що ПП «Агродом» поставляло позивачеві молочну сировину, придбану від ПП «СГ Тріумф-2009». При цьому, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.02.2010 у справі №2а-1813/10/0570 визнано запис про проведення державної реєстрації ПП «СГ Тріумф 2009» недійсним через порушення закону, яке допущено при створенні юридичної особи, що не можна усунути з моменту реєстрації підприємства, тобто з 25.02.2009. Вказаною постановою визнано недійсним свідоцтво ПП «СГ Тріумф-2009» платника податку на додану вартість №100220207, виданого Слов`янською ВДПІ з 03.04.2009.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого, зокрема, в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Суди посилались на те, що з приводу виконання зобов`язань за договором між сторонами існував господарський спір з поставки ПП «Агродом» молока позивачу. Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.04.2010 у справі №20/40, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2010, за позовом ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» до ПП «Агродом» про стягнення 252130,80грн. позов задоволено. Судами враховано, що як встановлено під час розгляду спору господарської юрисдикції 30.01.2009 між ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» та ПП «Агродом» укладено договір поставки молока №0809. На виконання умов договору ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» були здійснені платежі за молоко у безготівковій формі, в тому числі в період з 05.11.2009 по 17.11.2009. За вказаний період, тобто з 05.11.2009 по 17.11.2009 ПП «Агродом» поставив ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» молоко лише на суму 257869,20грн. ПАТ «Великобурлуцький сироробний завод» на адресу ПП «Агродом» направив претензію з вимогою допоставити молоко на суму 250606,02грн., або в цей же строк повернути перераховані кошти, яка залишена без дії.

При цьому, суди невірно посилались, як на докази реальності господарських операцій, зазначені позивачем, на обставини, викладені у рішенні господарського суду щодо спору з поставки ПП «Агродом» позивачу молока. Предметом розгляду у господарській справі є стягнення суми передоплати, а не встановлення реальності правочину. Встановлені у господарській справі обставини не доводять реальність здійснення господарських операцій у даній справі.

Таким чином, на думку Верховного Суду України, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

З викладеного слідує, що керуючись правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків операцій позивача з контрагентом суди послалися на подані платником первинні документи, які складені за наслідками розглядуваних операції, а саме - податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, у тому числі на ті, які знищені позивачем згідно відповідного акту.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставними. Отже, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, без належного з`ясування фактичних обставин, у результаті невірного застосування норм матеріального та процесуального права дійшли помилкового висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими.

Верховний Суд наголошує, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у достовірності наведених у цих документах відомостей, в інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин. Платник податку повинен враховувати обставини щодо прояву розумної обережності при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

З урахуванням викладеного, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за здійсненими ПП «Агродом» господарськими операціями не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно приписів частини першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вовчанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду