Справа № 200/6565/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р. Справа№200/6565/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора заступника начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича

про зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора заступника начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича про:

- зобов`язання нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень;

- зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень;

- зобов`язання нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень;

- зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень;

- зобов`язання нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03.12.2003 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України.

Наказом міністра МВС України Авакова А.Б. від 12 серпня 2014 року № 1535 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів МВС.

Наказом Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року № 333о/с позивачу нараховано вислугу станом на 12 серпня 2014 року в календарному обчисленні - 12 років 07 місяців 02 дні.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу;

- визнано протиправним та скасовано наказ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років та оголошення наказу про звільнення;

- зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року;

- стягнуто зі Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 44268,00 грн. без урахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу МВС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 - без змін.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 337 о/с було поновлено позивача на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с було звільнено з ОВС у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штату) капітана міліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 06 листопада 2015 року.

Зазначає, що за час проходження служби в міліції матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці та річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням йому сплачено не повною мірою.

Також наголошує, що відповідачем не сплачено середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

На підтвердження зазначеного, позивачем надано відповідні довідки відповідача.

З зазначених причин просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 червня 2019 року.

11 червня 2019 року підготовче засідання відкладено на 24 червня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 липня 2019 року.

Сторони до суду з`явилися.

Позивач надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 86). Представник відповідача не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження, про що зазначив на заяві позивача.

Відповідач надав письмовий відзив від 11.06.2019 року (а.с. 78-79). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що відповідно до пп. 3 п. 5 постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право, а не обов`язок керівникам держорганів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових проблем та допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового утримання.

Стосовно вимог про нарахування та сплати грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням зазначає, що п. 11 постанови КМУ від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» передбачено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Вважає, що умовою виплати вищезазначеної допомоги є те, що позивач не повинен перебувати на обліку в державній службі зайнятості. Оскільки такої довідки з центру зайнятості не надходило, то відповідач вирішив не нараховувати і не виплачувати позивачу допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щодо вимог про нарахування та сплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень зазначає, що спеціальним законодавством, яке розповсюджується на спірні правовідносини, не передбачено право звільненого працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України.

При цьому посилається на ст.ст. 23, 51, 119 Бюджетного кодексу України, згідно з якими, будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Оскільки фінансування відповідача не здійснюється, то вважає, що середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивачу можна не платити.

Зазначає, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року по справі № 805/5021/15-а на користь позивача вже стягнуто середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 7563,04 гривень.

З зазначених підстав просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 з 03.12.2003 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 47-51).

Правові засади організації та діяльності міліції України, визначено Законом України «Про міліцію», що діяв на час спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 стосовно проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ було встановлено наступне (а.с. 17-23).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 14.08.2013 №362 о/с ОСОБА_1 призначений заступником начальника ізолятору тимчасового тримання (ІТТ) затриманих і взятих під варту осіб Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району).

В період з 12.04.2014 по 07.07.2014 на території міста Слов`янськ перебували незаконні озброєні формування, які протиставили себе органам державної влади України та захопили і насильницьким шляхом утримували протягом зазначеного періоду владу в цьому регіоні.

12.04.2014 озброєними представниками так званої Донецької народної республіки захоплено адміністративне приміщення Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, яке знаходиться за адресою: м . Слов`янськ , вул . Леніна, 30.

Після захоплення адміністративного приміщення особовий склад Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області для подальшої роботи був переведений до будівлі колишнього Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (м. Слов`янськ, вул. Р.Люксембург, 67).

Після захоплення, оскільки приміщення ІТТ знаходилось на ремонті, позивач виконував наступні обов`язки: чергування в слідчо-оперативній групі, охорона громадського порядку, контроль і розстановка несення служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2014 року №745 за фактом порушення окремими працівниками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, комісії було доручено провести службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29 липня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області. В якому зазначено, що керівник позивача, схилив своїх підлеглих, у тому числі і позивача, до виконання завдань представників ДНР щодо охорони адміністративного приміщення міської адміністрації.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29.07.2014 МВС України складено наказ від 29.07.2014 № 805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях». Згідно з зазначеним наказом за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з витягом з наказу від 12.08.2014 № 1535 о/с МВС України, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

На виконання зазначених наказів № 805 від 29.07.2014 та № 1535 від 12.08.2014, відповідачем-2 прийнято наказ від 05.09.2014 № 333о/с, згідно з витягом з якого вислуга років позивача станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає 12 років 07 місяців 02 днів, у пільговому - 17 роки, 03 місяців 02 днів. Із цим витягом позивач був ознайомлений 17.09.2014.

Визнання незаконними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29 липня 2014 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та № 1535о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення позивачу вислуги років та оголошення наказу про звільнення, а також поновлення позивача на роботі з стягненням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є предметом спору переданого на вирішення суду.

За результатами апеляційного провадження Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд прийняв рішення про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності; визнав протиправним та скасував наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу; визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років та оголошення наказу про звільнення; зобов`язав Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року та стягнув зі Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 44268,00 грн. без урахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу МВС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 - без змін (а.с. 24-28).

На підставі судового рішення наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 337 о/с було поновлено позивача на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року (а.с. 42-43).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с було звільнено з ОВС у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штату) капітана міліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 06 листопада 2015 року (а.с. 44-45).

Сторонами не заперечується, що за час проходження служби в міліції позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці та річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням йому сплачено не повною мірою.

Крім того, відповідачем не сплачено середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені позивача за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

На підтвердження зазначеного, позивачем надано довідки відповідача № 15/10190 від 26.08.2015 про грошове забезпечення за липень 2015 року (а.с. 53), № 50-лк від 06.02.2019 про перебування позивача у відпустках (а.с. 55), № 6882лк/303/07-18 від 23.05.2018 про грошове забезпечення та нарахування страхових внесків з нього (а.с. 57-60), № 179/лк від 24.05.2018 про проходження служби позивачем (а.с. 61).

Стосовно вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень суд зазначає наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» , чинним під час виникнення спірних правовідносин між сторонами, затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Підпунктами 2.16.3-2.16.4 пункту 16.3 розділу II вказаної Інструкції передбачено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Згідно з довідкою відповідача № 22/лк від 06.02.2019 року (а.с. 55) ОСОБА_1 перебував у відпустках за період проходження служби, проте, як зазначає відповідач у відзиві матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпусток йому не сплачувалась з підстав відсутності коштів та мотивованих рапортів.

Відповідно до довідки відповідача від 24.05.2018 року № 87зі/лк позивачу було нараховане та сплачене грошове забезпечення з грудня 2006 року по травень 2014 року в сумі 21886,13 гривень, тому матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки мала виплачуватись, виходячи з цієї ж суми (а.с. 56-59).

Суд зазначає, що відсутність фінансування державного органу не унеможливлює право службовця правоохоронних органів на право соціального захисту, встановлене Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень суд зазначає наступне.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» передбачено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Довідкою відповідача від 26.08.2015 року № 15/10190 встановлено, що оклад позивача за званням складає 120,00 гривень, тому за 12 місяців сума щомісячної грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням складає 1440,00 гривень (а.с. 53).

Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо перебування ОСОБА_1 на обліку в центі зайнятості, оскільки позивачем надано довідку Слов`янського міського центру зайнятості від 01.02.2019 року № 03-08/354 про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по теперішній час не перебував на обліку безробітних (а.с. 62).

Відтак, вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень також підлягають задоволенні.

Стосовно вимог про зобов`язання нарахувати та сплатити середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно до приписів ч. 2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як зазначено вище, позивача було поновлено на службі відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що спеціальним законодавством стосовно осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, тому суд застосовує до спірних правовідносин загальні норми КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу шостого пункту 2 цього Порядку час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Вимушений прогул, встановлений судовим рішенням можна вважати поважною причиною відсутності на роботі.

Рішенням Верховного суду від 14.03.2019 року у справі № 805/5021/15-а, де сторонами також є ОСОБА_1 та Слов`янський міський відділ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області зазначено, що при розрахунку слід брати до уваги місячне грошове забезпечення за останній місяць служби перед звільненням - липень 2014 року (а.с. 29-39).

Згідно довідки відповідача від 26.08.2015 року № 15/10190 в липні 2014 року ОСОБА_1 всього за 23 робочих дні нараховано 6290,13 гривень, що складає 273,48 гривень час затримки з 07.11.2015 року по 01.05.2019 року складає 866 робочих дні, а отже сума нарахування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені позивача складає 236833,68 гривень.

Відтак, вимога про зобов`язання нарахувати та сплатити середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень також підлягає задоволенню.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

При цьому, статтею 2 Закону України № 2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за спірні періоди, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що дії позивача щодо невиплати за минулий період сум заборгованості з матеріальної допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці, річної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням та по не нарахуванню та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є протиправними, а вимога позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за спірний період є обґрунтованою та також підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного, вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по даній справі суд зазначає, що в силу положень ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, у викладеній нормі йдеться про право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення. Водночас з цим, позивачем не наведено, і матеріли справи також не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Леніна (Університетська), буд. 30, ) в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора - заступника начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Слов`янський міський відділ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області:

- нарахувати та сплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень;

- нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень;

- нарахувати та сплатити ОСОБА_1 річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень;

- нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень;

- нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова