Справа № 0240/3111/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3111/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

08 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2018 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.09.2017 року, оформлене протоколом №32 про відмову в наданні йому матеріальної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому відмовлено у наданні матеріальної грошової допомоги на підставі п.2.13.4 "Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці", затвердженого рішенням Вінницької міської ради №1995 від 23.01.2015, в зв`язку з тим, що у позивача є повнолітні діти, які відповідно до частини другої статті 51 Конституції України мають обов`язок піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Вважає вказане рішення протиправним та безпідставним, оскільки обмежує його права та не узгоджується з вимогами "Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці", затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 року №1992 (із змінами).

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради, оформленого протоколом №32 від 18.09.2017 року в частині пункту 3 щодо відмови в наданні матеріальної грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2017 року про надання матеріальної допомоги відповідно до Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниця, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 №1992 (із змінами).

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 07.08.2017 до міського голови Моргунова С .А. про надання матеріальної грошової допомоги в зв`язку із важкими життєвими обставинами, які спричинені хворобою. Датою реєстрації заяви є 22.08.2017.

До заяви позивач подав необхідні документи: заяву на ім`я міського голови встановленої форми; декларацію про доходи і майно встановленої форми; копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; довідки про доходи працездатних осіб, які зареєстровані і проживають разом із заявником за останні шість місяців, що передують місяцю звернення; довідку про пенсію за останні шість місяців, що передують місяцю звернення; довідку з Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5; довідку з лікувального закладу (ВОКЛ ім. М.І. Пирогова).

Згідно із матеріалами справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався з листами щодо виплати йому матеріальної грошової допомоги до Президента України, Прем`єр-міністра України, міського голови Вінницької міської ради. Зокрема, звертався ОСОБА_1 із листом від 21.08.2017, із листом від 28.08.2017. При цьому у своїх зверненнях позивач вказував, що його діти перебувають в декреті по догляду за дітьми, а тому не мають змоги надати матеріальну допомогу.

09.08.2017 секретаріат Кабінету Міністрів України направив листа ОСОБА_1 до Вінницької облдержадміністрації. 19.09.2017 на адресу Вінницької міської ради надійшов лист від Адміністрації Президента України, яким надіслано звернення ОСОБА_1

21.09.2017 виконавчий комітет Вінницької міської ради направив на адресу ОСОБА_1 лист за №М-08-80619/1-00-10, згідно якого останнього повідомлено про те, що заяву розглянуто та прийнято рішення про відмову в наданні такої допомоги.

При цьому позивачу роз`яснено, що відмова пов`язана із тим, що відповідно до підпункту 2.13.4 Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 року №1992, зі змінами (протокол Комісії від 18.09.2017 №32), що у позивача є повнолітня донька, яка відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України, має обов`язок піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2017 року про надання матеріальної допомоги відповідно до Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниця, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 №1992 (із змінами), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням про задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що комісія правомірно прийняла рішення про відмову в наданні позивачу матеріальної допомоги відповідно до підпункту 2.13.4 Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці, у зв`язку з наявністю у непрацездатного заявника повнолітніх дітей, які відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України повинні піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Крім того, відповідач зазначив, що зобов`язання відповідача здійснити відповідні дії є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 1 п. "а" ч. 1 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органам міських рад надано право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень надавати додаткові до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про соціальні послуги" передбачено перелік видів соціальних послуг та форм їх надання. Надання матеріальної грошової допомоги є однією із форм надання соціальних послуг мешканцям міста Вінниці, які перебувають у складних життєвих обставинах відповідно до положень вказаної статті 5 Закону України "Про соціальні послуги".

При виконавчому комітеті Вінницької міської ради діє Комісія по розгляду звернень громадян щодо надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці, яка створена рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 11.02.2016 №269, зі змінами.

Порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці регулюється "Положенням про наданням матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці", затвердженого рішенням Вінницької міської ради №1992 від 23.01.2015.

Так, з метою встановлення додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту мешканців міста Вінниці, які перебувають у складних життєвих обставинах, на виконання рішення міської ради від 26.12.2014 року №1944 "Про затвердження Комплексної програми "Основні напрямки соціальної політики у м. Вінниці на 2015-2020 роки", керуючись статтею 34, частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Вінницька міська рада 23.01.2015 рішенням №1992 затвердила "Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниці" (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.2 Положення, матеріальна допомога є безповоротною допомогою, яка надається мешканцям міста Вінниці в готівковій або безготівковій формі за рахунок коштів міського бюджету.

Матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених законодавством на одну особу в розрахунку на місяць за рішенням виконавчого комітету міської ради надається членам територіальної громади міста Вінниці та мешканцям міста Вінниці, переміщеним з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, зареєстрованих у Департаменті соціальної політики міської ради.

Відповідно до пункту 2.4 Положення під час особистого прийому заявник повинен подати наступні документи:

- заяву на ім`я міського голови встановленої форми (додаток 1);

- декларацію про доходи і майно встановленої форми (додаток 2);

- копію паспорта;

- копію ідентифікаційного номера;

- довідки про доходи працездатних осіб, які зареєстровані і проживають разом із заявником, за останні шість місяців, що передують місяцю звернення;

- довідки з лікувальних закладів, які не перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Вінниці (в разі необхідності лікування у них);

-інші документи, які підтверджують необхідність отримання матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивач при подачі заяви для отримання матеріальної грошової допомоги, відповідно до пункту 2.4 Положення під час особистого прийому надав всі необхідні документи, а саме: заяву на ім`я міського голови встановленої форми про надання матеріальної грошової допомоги в зв`язку зі складними життєвими обставинами, спричиненими хворобою.

В поданій заяві позивач зазначив осіб, які зареєстровані та фактично проживають разом з ним: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Окрім цього, позивач в поданій ним заяві вказав про те, що має двох повнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Крім наведених вище документів, позивач подав: декларацію про доходи і майно встановленої форми; копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; довідки про доходи працездатних осіб, які зареєстровані і проживають разом із заявником, за останні шість місяців, що передують місяцю звернення; довідку про пенсію за останні шість місяців, що передують місяцю звернення; довідка з Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5; довідка з лікувального закладу (ВОКЛ ім. М.І. Пирогова).

Причиною відмови у наданні матеріальної грошової допомоги позивачу слугувала наявність у позивача повнолітніх дітей, які відповідно до статті 51 Конституції України мають обов`язок піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Дійсно, за змістом пункту 2.13.4 Положення комісія може відмовити заявнику в наданні матеріальної допомоги у передбачених Положенням випадках, зокрема наявності у непрацездатного заявника повнолітніх дітей, які, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, мають обов`язок піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Водночас, матеріали справи свідчать, що доньки позивача мають на утриманні неповнолітніх дітей.

Відповідно до довідки начальника відділу по роботі з персоналом Вінницької митниці ДФС А. Хмеляр (а.с.69), ОСОБА_7 дійсно працює у Вінницькій митниці з 25.05.2006 року. Відповідно до наказів Вінницької митниці ДФС ОСОБА_7:

- перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 19.05.2014 по 21.09.2014 (наказ №218-кв від 19.05.2014);

- перебувала у оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.09.2014 по 28.07.2017 (наказ №586-кв від 22.09.2014);

- перебувала у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 30.07.2017 по 30.01.2018 (наказ №480-кв від 18.07.2017);

- перебувала у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 31.01.2018 по 31.07.2018 (наказ №71-кв від 29.01.2018);

- перебуває у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 01.08.2018 по 01.02.2019 (наказ №624-кв від 31.017.2018).

Відповідно до довідки про доходи №9 від 27.09.2018 (а.с.71) ОСОБА_6 з березня 2018 по серпень 2018 дійсно працювала на ПП "Хімреактиви" за основним місцем роботи та її сукупний дохід за період березень - серпень 2018 року становив 22 800,00 гривень (сума до виплати - 20256, 96грн).

Відповідно до довідки про доходи №19 від 27.09.2018 (а.с.70) ОСОБА_6 з березня 2018 по серпень 2018 працювала на ПП "Вінниця ХімФарм-Комплекс" за сумісництвом та її сукупний дохід за період березень-серпень 2018 року становив 5250,00 гривень, сума до виплати становить 4226,25грн.

Чоловік доньки ОСОБА_6 з 10.07.2016 року по день видачі довідки від 27.09.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку.

Також матеріали справи свідчать про те, що позивач на час звернення за допомогою хворів, внаслідок чого майже щоденно змушений був витрачати значні кошти на придбання ліків.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в надані матеріальної допомоги діяв необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Спірне рішення відповідача колегія суддів визнає таким, що прийнято непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересам позивача і цілями, на яке спрямоване це рішення.

З огляду на це апеляційний суд погоджується з тим, що наявні підстави для задоволення вимоги позивача про скасування рішення комісії виконавчого комітету Вінницької міської ради, оформленого протоколом №32 від 18.09.2017 року в частині пункту 3 щодо відмови в наданні йому матеріальної грошової допомоги.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо безпідставності доводів відповідача про те, що питання виплати матеріальної грошової допомоги не регулюється Законом України "Про соціальні послуги", оскільки статтею 5 Закону № 966-1V передбачено порядок забезпечення прав громадян, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги.

Щодо доводів скаржника про втручання в його дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до пункту 4 статті 245 КАСУ у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з метою ефективного судового захисту, не перебираючи повноважень відповідача, слід зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2017 року про надання матеріальної допомоги відповідно до Положення про порядок надання матеріальної грошової допомоги мешканцям міста Вінниця, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 23 січня 2015 №1992 (із змінами), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, а натомість зводяться до незгоди із оскаржуваними судовим рішенням.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.