Справа № 240/9317/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

11 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/9317/19

категорія 104000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до cудді Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 09.07.2019 звернувся до суду з позовом до cудді Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України;

- зобов`язати суддю Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України.

Позовну заяву мотивовано тим, що замість розгляду його заяви від 17.05.2019 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами, як того вимагає КПК України, суддею Житомирського апеляційного суду Борисюком Р.М., поза межами КПК України, направлено лист від 20.05.2019 №1461, яким повідомлено, що, на думку судді, підстав для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали слідчого судді немає, тому позивач вважає, що його заяву від 17.05.2019 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами станом на день подання позову нерозглянуто, оскільки питання відкриття чи відмови у відкритті провадження за такою заявою згідно з ч. 2 ст. 369 КПК України та ст. 464 КПК України вирішується шляхом винесення відповідної ухвали суду.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у даній адміністративній справі, встановлено наявність підстав для відмови у його відкритті з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Тобто для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, а також тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно із частиною першою статті 124 Конституції України (у редакції Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", що набрав чинності 30.09.2016) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, чинній на час подання позовної заяви).

Як убачається зі змісту позову, його предметом є бездіяльність судді щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 17.05.2019 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали №6-144 від 15.11.2017 за правилами КПК України.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23.05.2001 № 6-рп/2001 порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Таким чином, оскарження діянь суддів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012; пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013).

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, оскільки позовні вимоги стосуються оскарження бездіяльності відповідача щодо невчинення передбачених процесуальним законом дій, вони не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом. Вирішення в суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьов проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №462/32/17.

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність судді, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення судді до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц.

Отже, даний спір не підлягає судовому розгляду, зважаючи на що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Житомирського апеляційного суду Борисюка Романа Миколайовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Майстренко