Справа № 480/487/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р. м. ХарківСправа № 480/487/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

головного спеціаліста Марченка О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець (повний текст складено 25.03.19) по справі № 480/487/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН"

до Департамента Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сіренка Сергія Володимировича , треті особи - Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз", "NIBULON S.A."

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" (далі ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН", позивач), звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сіренка Сергія Володимировича (далі Відповідач), треті особи - "NIBULON S.A.", Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз", про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича в межах виконавчого провадження ВП №55583162 про звернення стягнення на доходи боржника від 24.01.2019, обов`язок виконання якої покладено на ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до винесення незаконного рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що державний виконавець виходить за межі наданих йому повноважень та зловживає ними, оскільки посилання на положення статей 68, 69, 73 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (надалі Закон № 1404-VIII), як на правове обґрунтування правомірності своєї постанови є цілком неправомірним щодо цієї справи. Крім того, позивач стверджує про невірне застосування норм матеріального права, зокрема норм Закону № 1404-VIII, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця відносно виключно боржників фізичних осіб, оскільки положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця щодо звернення на належні боржнику фізичній особі певного роду виплат (заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи). Перелік виплат не є вичерпним, однак позивач вважає, що суть норми «інші доходи боржника» входять інші види виплат адресовані саме для фізичної особи, а боржнику юридичній особі зазначені виплати законодавством України не передбачені.

Крім того, у своїх доповненнях до апеляційної скарги від 03.05.2019 позивач вказує, що в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), не було виявлено форми, відповідно до якої позивач міг би надати звіт про здійснені відрахування та виплати, який державний виконавець зобов`язав його надати. Позивач звернувся до форми Додатку 9 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 8 розділу Х) - Зразок «Звіту про здійснення відрахування та виплати», що на його думку є відповідним. Посилаючись на форму зразка стверджує, що форма 9 стосується трудових відносин із боржником фізичною особою, оскільки така форма передбачає заповнення прізвища, ім`я та по батькові боржника, що можливо лише для фізичної особи, а трудових відносин такого характеру між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН» та ПРАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» не існує.

Надалі, в своїх доповненнях до апеляційної скарги (арк. 69), позивач посилався на Зразок Декларації про доходи та майно боржника юридичної особи (арк.75), зазначеної у Додатку 2 до Інструкції з організації примусового виконання рішень подається на виконання пункту 5 розділу ІІІ Інструкції. Запевняє суд, що декларація повинна подаватися лише тією особою, яка виступає боржником у виконавчому провадженні, проте такого статусу у виконавчому провадженні № 55583162 у нього немає. Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції стверджує, що на ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН» не може бути покладено обов`язок із подання декларацій чи звітів за формою додатків 1, 2, 9.

Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Департамент, Відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення доводів позивача, спираючись на положення ст.14, ч.2 ст.15, ст.68, 69 ЗУ «Про виконавче провадження». Застосування норми «інші доходи боржника» стосується не тільки фізичної особи, але й юридичної, враховуючи визначення самого терміну «боржник`Ю наданого у ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження».

Стверджує, що Закону України «Про виконавче провадження» жодної диференціації переліку заходів примусового виконання рішень, які можуть застосовуватися до боржника в залежності від того, чи є боржник юридичною або фізичною особою, не передбачає.

Крім того, відповідач звертає увагу, що боржником у виконавчому провадженні ВП № 5558362 є не позивач, а ПРАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ». Відповідно доходи, на які оскарженою постановою звернено стягнення, належать не позивачеві, а боржнику. Також, вважає, що постанова не стосується прав та обов`язків саме апелянта у виконавчому провадженні ВП № 55583612.

Посилаючись на ч.1 ст. 759, ст.762, ЦК України, ч.ч.1, 6 ст.283. ст. 284, ст. 286 ГК України та на визнані позивачем обставини укладення між ним і боржником договору оренди, вказує на наявний у позивача обов`язок виплачувати боржнику доходи, що не підлягає доказуванню. Отже, дохід від операційної оренди (орендна плата за користування майном боржника) визнається доходом орендодавця і на нього повинна поширюватися дія відповідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на доходи боржника.

Департамент не погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскаржувана постанова виходить за межі повноважень, наданих державному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження», оскільки нею звернено стягнення не на заробітну плату/або пенсію боржника, а саме на інші доходи боржника орендну плату за користування майном боржника, розмір відрахувань з якої законом не обмежено.

Крім того, відповідач посилання апелянта на форму декларації про майно та доходи боржника фізичних осіб вважає безпідставними, оскільки дотримання її не здатне спростувати правомірності і обґрунтованості застосування відносно доходів ПРАТ «КОМПАНІЇ «Райз» (боржника) заходу примусового виконання рішень, передбаченого п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосовуючи положення ст.ст. 48-62, 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 440 ЦПК, відповідач спростовує твердження апелянта про протиправність Постанови в аспекті того, що звернення стягнення на кошти юридичної особи врегульовані лише ст.ст.52-54 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на положення ч.ч.2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», вказує про встановлення граничного розміру відрахувань лише з окремих видів доходів боржника: заробітної плати та пенсії, а щодо жодного іншого виду доходу боржника (орендної плати за користування майном боржника в тому числі) зазначені правові норми не передбачають.

Третя особа, «NIBULON S.А.», надіслала відзив на апеляційну скаргу, якому стверджується про її безпідставність. Просить залишити без задоволення вимоги скарги, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 залишити без змін. Зазначає, що дохід від операційної оренди (орендна плата за користування майном боржника) визнається доходом орендодавця і на нього поширюється дія відповідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на доходи боржника.

Також, положення ст. ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на інші доходи боржника, не забороняють і не виключають застосування їх до боржника юридичної особи, а лише містять певні обмеження щодо граничного розміру відрахувань з окремих видів доходів, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає: заробітної плати і пенсії. «NIBULON S.А.» зазначає, що стосовно будь яких інших видів доходів боржника (в тому числі - доходів у вигляді орендної плати за надання майна боржника в користування) подібних обмежень положення ст. ст. 68-70 Закон України «Про виконавче провадження» не містять. Доводи Позивача про те, що примусове виконання рішень, як звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, застосовується виключно щодо боржника фізичної особи, «NIBULON S.А.» вважає такими, що не ґрунтуються на законі і не узгоджуються з положеннями ст.ст. 10, 19, 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з відзивом на апеляційну скаргу відповідача, позивач надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначав, що Закон України «Про виконавче провадження» передбачає окремі заходи примусового виконання рішення в залежності від статусу особи боржника. Позивач стверджує, що порядок звернення стягнення на майно боржника може бути спеціальним та загальним, спеціальний, в свою чергу, застосовується виключно до юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, крім того, зазначає, що заходи примусового виконання рішень не передбачають такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на доходи боржника юридичної особи у вигляді відрахування з доходів. Вважає, що положення статей Розділу ІХ ЗУ «Про виконавче провадження» регулюють дії державного виконавця відносно виключно боржників фізичних осіб. На думку позивача, оскаржена постанова виходить за межі повноважень державного виконавця, а обрані ним способи її виконання не передбачені чинним законодавством.

У судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове про задоволення позову.

Представник відповідача заперечив проти вимог ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" з підстав, зазначених у письмовому відзиві.

Представник третьої особи - "NIBULON S.A.", просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у письмовому відзиві.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС перебуває виконавче провадження №55583162 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва 28.12.2017 про визнання та надання згоди на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і) від 23.05.2014 про стягнення заборгованості в розмірі 17536000 доларів США з ПАТ "Компанія "Райз" (боржник) на користь "Nibulon S.A." (стягувач).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН", суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження. Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 68-70, 73 Закону України "Про виконавче провадження" , державний виконавець наділений правом зобовязати його сплачувати дохід, який належить боржнику, ПрАТ "Компанія "Райз", від здавання майна в оренду, за виконавчим провадженням ВП №55583162. Такі дії відповідача є заходами примусового виконання рішення, відповідно до положень ст.ст.68-70 Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на інші доходи боржника, не забороняють і не виключають застосування їх до боржника - юридичної особи, а лише містять певні обмеження щодо розміру відрахувань з окремих видів доходів, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Оскільки будь-яких інших видів доходів боржника подібних обмежень вказані положення ст. ст. 68-70 Закону не містять, відповідно до ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження» доходи від надання майна боржника в користування, зокрема, орендна плата, не віднесені до коштів, на які не може бути звернено стягнення. За висновками суду першої інстанції, державний виконавець правомірно прийняв постанову від 24.01.2019 про звернення стягнення на доходи боржника в межах виконавчого провадження ВП №55583162.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з положень діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін та фактичні обставини справи.

Відповідно до положень ст.14, ч. 2 ст.15, ст. 68, ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», тлумачення цих норм в аспекті застосування норми «інші доходи боржника» застосовуються не тільки до фізичної особи, але й до юридичної особи.

Саме визначення терміну «боржник», яке надається ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», свідчить на користь такого висновку. Враховуючи положення цього Закону жодної диференціації переліку заходів примусового виконання рішень, які можуть застосовуватися до боржника в залежності від того, чи є боржник юридичною або фізичною особою, не передбачено. Відповідно, колегія суддів не може погодитися з обгрунтованістю доводів апеляційної скарги, що положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця відносно виключно боржників фізичних осіб, оскільки положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця щодо випадків звернення на належні боржнику - фізичній особі певного роду виплат (заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи.

Слід також зазначити, що боржником у виконавчому провадженні ВП № 5558362 є не позивач, а ПРАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ». Відповідно доходи боржника з отримання орендної плати, на які звернено стягнення, належать не позивачеві, а боржнику.

Враховуючи положення ч.1 ст. 759, ст.762, ЦК України, ч. ч. 1, 6 ст. 283. ст. 284, ст. 286 ГК України, визнані самим позивачем обставини укладення між ним і боржником договору оренди, відповідно до якого позивач зобов`язаний виплачувати боржнику орендну плату, такий дохід від операційної оренди (орендна плата за користування майном боржника) слід вважати доходом орендодавця і на нього повинна поширюватися дія відповідних положень Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на доходи боржника.

Застосовуючи положення ст. ст. 48-62, 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.440 ЦПК, колегія суддів не вважає необгрунтованими доводи апелянта про протиправність постанови виконавця, які базуються лише на помилковому ствердженні, що звернення стягнення на кошти юридичної особи врегульовані виключно ст.ст.52-54 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, звернення державного виконавця стягнення на грошові кошти, що знаходяться в особи, яка має заборгованість перед боржником (якщо це не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили), не виключає можливості застосування державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», граничний розмір відрахувань передбачений лише щодо окремих видів доходів боржника: заробітної плати та пенсії, а будь-якого іншого виду доходу боржника (зокрема, орендної плати за користування майном боржника).

Враховуючи те, що оскаржуваною постановою звернено стягнення не на заробітну плату/або пенсію боржника, а саме на інші доходи боржника орендну плату за користування майном боржника, розмір відрахувань з якої законом не обмежено, колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта щодо перевищення повноважень державним виконавцем на підставі зобов`язання Позивача здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 100% із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскаржувана постанова державного виконавця не виходить за межі його повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на форму декларації про майно та доходи боржника фізичних осіб, не є аргументованою, оскільки про таку форму не зазначається у постанові виконавця. Зазначена звітність позивача обумовлена покладеним на нього обов`язком з перерахування орендної плати на рахунок Міністерства юстиції України, а тому зводиться до довільного тлумачення форми такої звітності, суть якої полягає у наданні інформації про хід виконання обов`язків зі сплати оренди за користування об`єктами нерухомості боржника. Таке звітування не здатне спростувати правомірності і обґрунтованості застосування державним виконавцем відносно доходів ПРАТ «КОМПАНІЇ «Райз» (боржника) заходу примусового виконання рішень, передбаченого п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмов у задоволенні позову ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН", правильно встановивши обставини справи та ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що зумовлює, відповідно приписів ст. 316 КАС України, відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 по справі № 480/487/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 11.07.2019.