Справа № 520/1421/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 р. Справа № 520/1421/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Калитки О. М. , Бенедик А.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О.) по справі № 520/1421/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2019 ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними відмову відповідачау виплаті належної позивачу компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відмову у виплаті індексації заробітної плати;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 1 жовтня 2017 року по 29 листопада 2018 року;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити належну позивачу індексацію заробітної плати за період з 7 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м.Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити позивачу (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1 ) компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 1 жовтня 2017 року по 29 листопада 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул.Жон Мироносиць, 5, м.Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити належну позивачу (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) індексацію заробітної плати за період з 7 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (вул. Жон Мироносиць, 5, м.Харків, 61002, ) на користь позивача (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень) грн. 40 коп.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також вказує, що доплата за службу в нічний час позивачу була нарахована та виплачена одноразовим платежем 28.11.2018 після набрання законної сили рішення суду - 17.10.2018. Зазначає, що з дати набрання законної сили рішення суду до дати нарахування та виплати минув 1 місяць 11 днів. Вважає, що відсутні підстави для застосування норм Закону № 2050-ІІІ за зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 01.10.2017 по 29.11.2018. Щодо виплати індексації вказує, що до 24.10.2017 грошове забезпечення поліцейських не підлягало індексації, оскільки не було визначено Порядком його проведення та у зв`язку з відсутністю коштів на проведення індексації.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року по справі №820/1752/18, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2018 року, адміністративний позов позивача до відповідача, Ліквідаційної комісії Ленінського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа - Холодногірське ВП ГУНП в Харківській області - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за роботу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №820/1752/18, відповідачем на банківську карту позивача було зараховано зарплату у розмірі 5099,79 гривень.

29.05.2018 позивач звернувся до ГУНП в Харківській області з заявою щодо виплати належної суми індексації заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року.

Відповідач надав відповідь від 21.06.2018 №Ч-266/119-29/02-2018, в якій зазначив, що наказом ГУНП в Харківській області від 29.09.2017 №641 позивача звільнено з посади інспектора чергового (за рахунок посади старшого інспектора-чергового) ЧЧ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області згідно з п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну Поліцію" з 30.09.2017. постановою КМУ від 18.10.2107 №782 грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації. Таким чином, грошове забезпечення позивача за період служби з 07.11.2015 по 30.09.2017 індексації не підлягає.

У грудні 2018 року позивач звернувся до відповідача з питанням щодо виплати компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Відповідач надав відповідь від 04.01.2019 №Ч-447/3/119-29/02-2019, в якій відмовив позивачу у проведенні компенсації, посилаючись на те, що доплата за службу у нічний час була нарахована та виплачена одноразовим платежем, а тому компенсації не підлягає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що наявна протиправна відмова відповідача у виплаті належної позивачу компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 1 жовтня 2017 року по 29 листопада 2018 року, у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 159. Також, суд зазначив щодо протиправності відмови відповідача у виплаті позивачу індексації заробітної плати за період з 7 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року, що узгоджується з приписами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про Національну Поліцію».

Колегія суддів, розглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (надалі Порядок №159).

Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Пунктом 2 Порядку № 159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17, від 24 січня 2019 року у справі № 159/1615/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18.

Крім цього, колегія суддів вважає, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Визначене статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», та пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 року по справі №521/940/17.

Таким чином, несвоєчасне нарахування та перерахунок суми пенсії відбулось внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що встановлено судовим рішенням по справі №820/1752/18, тобто з вини органу, у тродових відносинах з яким, перебував позивач.

За таких обставин, позивач має право на отримання компенсації за несвоєчасну виплати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків та періоду її виплати, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що наявні об`єктивні та законні підстави для зобов`язання відповідача виплатити йому компенсацію у зв`язку з втратою частини грошових доходів починаючи з 01.10.2017 по 29.11.2018.

Доводи відповідача, що ним своєчасно проведено виплати позивачу, тобто за минуванням 1 місяця 11 днів, на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку заробітної плати та відновлення прав позивача, порушених при здійсненні таких виплат у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити належну позивачу індексацію заробітної плати за період з 7 листопада 2015 року по 30 вересня 2017 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтями 2 та 4 Закону № 1282-ХІІ, зокрема, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Приписами частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-ХІІ).

Згідно пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (підпункт 2 пункту 6 Порядку № 1078).

Отже, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача щодо проведення індексації мають бути задоволені шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 30.09.2017 року.

Колегія суддів, вважає необгрунтованими посилання апеляційної скарги на неспроможність здійснення індексації до 18.10.2017 до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 782, оскільки відсутність законодавства, що регулює спірні правовідносини, не може бути підставою для відмови у захисту порушених прав.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає право колегія суддів дійти висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у несвоєчасному перерахунку та виплаті суми грошових коштів позивача відбулось внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі № 820/1752/18, саме з вини органу, у трудових відносинах з яким, перебував позивач.

Позивач має законне право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки порушено строки її виплати. Даний перебіг процесуальних строків бере свій початок не з моменту виконання посадових обов`язків відповідача на підставі рішення суду, в з моменту, коли у особи виникло право на збільшення (перерахунок) таких виплат, тому наявні об`єктивні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за період з 01.10.2017 по 29.11.2018, нарахувати та виплатити належну індексацію заробітної плати за період з 07.11.2015 по 30.09.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі № 520/1421/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді О.М. Калитка А.П. Бенедик