Справа № 260/354/19
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/354/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

представник позивача не з`явився,

представника відповідача Василенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Закарпатської митниці ДФС (вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, 88000, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 липня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 09 липня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника ОСОБА_2 (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі відповідач), в якому просить: 1) скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України за № 07-70-65/23-5143 від 26.12.2018 року; 2) стягнути сплачений позивачем судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці ДФС.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

08 квітня 2019 року представником відповідача до суду було подане клопотання про закриття провадження.

Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року призначено судове засідання з розгляду даної адміністративної справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.12.2018 р. позивач придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки VW PASSAT, сірого кольору, 01.07.2012 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1 , який був в експлуатації та вартість якого становить 15 500,00 злотих, (за курсом 7.38 = 114 391,00 гривень) що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля. З метою здійснення митного оформлення зазначеного автомобіля 26.12.2018 представник позивача - ФОП ОСОБА_3 (декларант) звернулася до Митниці з електронною митною декларацією №UA305160/2018/039215, в якій митна вартість була визначена за ціною договору (контракту). На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією відповідні документи. Відповідач прийняв документ про коригування митної вартості товарів №07-70-65/23-5143 від 26.12.2018 року, відповідно до якого визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 242 709,08 гривень. У зв`язку з чим не міг бути застосований перший метод визначення вартості позивачу невідомо. Рішення про коригування митної вартості позивач не отримав, на адвокатський запит копії такого рішення відповідач не надав. Вважає, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що 26.12.2018 р. за митною декларацією № UA305160/2018/039215 декларантом (ФОП ОСОБА_3 ) було заявлено до митного оформлення на митному посту «Ужгород-центральний» Закарпатської митниці ДФС легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 на адресу громадянина ОСОБА_1 . Зазначає, що митна вартість товару заявлена декларантом самостійно у вказаній митній декларації за резервним методом і становить 33214 польських злотих (242709,18 грн. по курсу валют станом на 26.12.2018р.). Також вказує, що рішення про коригування митної вартості вказаного товару митницею не приймалось, оскільки заявлену декларантом за резервним методом митну вартість митницею було визнано. Водночас, стосовно зазначеного у позові документа за номером 07-70-65/23- 5143 від 26.12.2019, відповідач зазначає, що цей документ ні за своїм змістом ні за своїм номером не являється рішенням про коригування митної вартості, оскільки порядок формування реєстраційного номеру рішення про коригування митної вартості чітко регламентований наказом Мінфіну від 24.05.2012 № 598.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення таких заперечила та просила суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву, а також просила не розглядати клопотання про закриття провадження в даній адміністративній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року позивач придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки VW PASSAT, сірого кольору, 01.07.2012 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1 , який був в експлуатації та вартість якого становить 15 500,00 злотих, (за курсом 7.38=114 391 гривень) що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля.

З метою здійснення митного оформлення зазначеного автомобіля 26.12.2018р. представник позивача - ФОП ОСОБА_3 . (декларант) звернулася до Митниці з електронною митною декларацією №UA305160/2018/039215.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи згідно з відомчими класифікаторами інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій:

- 2800 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- 3006 калькуляція транспортних витрат;

- 3015 висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями;

- 4000 некласифікований зовнішньоекономічний договір (контракт);

- 4207 договір про надання послуг митного брокера.

Вважаючи, що відповідач прийняв документ про коригування митної вартості товарів № 07-70-65/23-5143 від 26.12.2018 року, відповідно до якого визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 242 709,08 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст. 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 МК України).

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Як визначено ч. 1, 2, п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено судом, 26 грудня 2018 року за митною декларацією № UA305160/2018/039215 декларантом (ФОП ОСОБА_3 ) було заявлено до митного оформлення на митному посту «Ужгород-центральний» Закарпатської митниці ДФС легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2012 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 на адресу громадянина ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що митна вартість товару заявлена декларантом самостійно у вказаній митній декларації за резервним методом і становить 33214 польських злотих (242709,18 грн. по курсу валют станом на 26.12.2018р.)

Вказана обставина підтверджується змістом графи 43 митної декларації № UA305160/2018/039215, в якій зазначено обраний декларантом 6-й, резервний метод визначення митної вартості (а.с. 18).

Застосування декларантом резервного методу належним чином підтверджується також у відповідній декларації митної вартості, де зазначено декларантом обґрунтування обраного методу та джерела інформації для визначення митної вартості (а.с. 37).

Суд звертає увагу, що рішення про коригування митної вартості вказаного товару відповідачем не приймалось, оскільки заявлену декларантом за резервним методом митну вартість митницею було визнано.

Водночас, щодо зазначеного у позовних вимогах документа за номером 07-70-65/23- 5143 від 26.12.2019, судом встановлено, що цей документ не являється рішенням про коригування митної вартості. Порядок формування реєстраційного номеру рішення про коригування митної вартості регламентований наказом Мінфіну від 24.05.2012 № 598.

За вказаним номером у підрозділі митного оформлення зареєстровано стандартний електронний запит до спеціалізованого підрозділу митниці (відділу контролю митної вартості) на перевірку заявленої митної вартості товару.

Подання такого запиту передбачено вимогами наказу Закарпатської митниці ДФС від 31.01.2015 № 55 «Про посилення контролю за визначенням митної вартості товарів групи «ризику»», оскільки у тому числі всі бувші у використанні транспортні засоби належать до групи ризику по вартості в зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС.

Суд звертає увагу, що зазначений запит є документом, який стосується внутрішньої діяльності митниці та не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товару відповідачем не приймалося, оскільки заявлену самостійно декларантом за резервним методом митну вартість митницею було визнано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Закарпатської митниці ДФС (вул. Собранецька, 20, м. Ужгород, 88000, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Д.В. Іванчулинець