Справа № 826/20244/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2019 року

м. Київ

справа № 826/20244/16

адміністративне провадження № К/9901/56766/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.

секретаря судового засідання: Бугаєнко Н. В.

за участі:

позивача, представника позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача: Рошета А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/20244/16

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архівної служби України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року (колегія у складі суддів: Кармазін О. А., Катющенко В. П., Скочок Т. О.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року (колегія у складі суддів: Файдюк В. В., Коротких А. Ю., Чаку Є. В.),

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 (надалі-позивач, скаржник) звернулася з адміністративним позовом до Державної архівної служби України (надалі-відповідач, ДАС України) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправними та скасувати наказ Укрдержархіву від 23 листопада 2016 року № 334-к про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу планово-економічної діяльності, бюджетної звітності та матеріально-технічного забезпечення управління фінансово-економічного та матеріально-технічного забезпечення;

- зобов`язати Укрдержархів внести відповідні виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 щодо звільнення;

- стягнути з Укрдержархіву грошове забезпечення у розмірі середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 24 листопада 2016 року до моменту винесення рішення у справі.

Судові витрати у вигляді правової допомоги у сумі 8100 грн. покласти на відповідача.

2. Позовні вимоги обґрунтовано положеннями частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу», відповідно до яких строковий трудовий договір з позивачем мав бути припинений за день до виходу ОСОБА_5 (основного працівника) на роботу, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а сама ОСОБА_5 мала попередити про свій вихід на службу за 14 календарних днів.

При цьому, встановлену вищевказаним законом процедуру, на думку позивача, було порушено та звільнено її вже після припинення трудового договору - 23 листопада 2016 року на підставі пункту другого статті 36 Кодексу законів про працю, за відсутності для цього правових підстав, що грубо порушує її конституційне право на працю.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

4. 19 липня 2018 року ОСОБА_1 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 8100 грн. покласти на відповідача.

5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 липня 2018 року, визначено склад суддів: Білоус О. В. - головуючий суддя, Данилевич Н. А., Желтобрюх І. Л.

6. Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

7. 10 вересня 2018 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від Державної архівної служби України надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Відповідач, з огляду на встановлених обставинах справи наголошує на правильності зробленими судами правових висновків щодо законності звільнення позивача.

8. 10 жовтня 2018 року позивачем надана відповідь на відзив ДАС України на касаційну скаргу. Наполягає на порушенні при звільненні вимог частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу».

9. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року №597/0/78-19 в зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О. В. призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року, визначено склад суддів: Яковенко М. М. (головуючий суддя), Дашутін І. В., Шишов О. О.

11. Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у судовому засіданні.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом від 01 жовтня 2012 року № 253-к ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу планово-економічної діяльності та бюджетної звітності фінансово-економічного управління Укрдержархіву, як таку, що пройшла за конкурсом.

13. 09 липня 2013 року на підставі заяви наказом № 175-к позивача призначено за строковим трудовим договором на посаду начальника відділу планово-економічної діяльності бюджетної звітності на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 , як таку, що була зарахована до кадрового резерву на цю посаду.

14. Зокрема, у даній заяві позивач просила призначити її за строковим трудовим договором на посаду на час декретної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 , основного працівника.

15. У зв`язку із введенням в дію штатного розпису Укрдержархіву відповідно до наказу Укрдержархіву від 18 січня 2016 року № 5, та згідно власноруч поданої заяви від 21 березня 2016 року ОСОБА_1 переведена на посаду начальника планово-економічної діяльності, бюджетної звітності та матеріально-технічного забезпечення Управління фінансово-економічного та матеріально-технічного забезпечення на період відпустки по догляду за дитиною або фактичного виходу на роботу основного працівника ОСОБА_5 (наказ від 21 березня 2016 року № 169-к).

16. Зокрема, у заяві від 21 березня 2016 року позивач просила призначити її на тимчасову посаду шляхом переведення.

17. 06 травня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до керівництва Укрдержархіву із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до трьох с половиною років терміном з 22 травня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за результатами розгляду якої, наказом від 06 травня 2016 року № 55-вк ОСОБА_5 таку відпустку надано, про що повідомлено позивача.

18. Окрім того, як встановлено судами, що з метою дотримання прав працівника, згідно акта від 08 листопада 2016 року «Про відмову ознайомитись під підпис», який підписано головним спеціалістом сектору кадрової роботи, державної служби та запобігання корупції, начальником відділу документального забезпечення управління та контролю виконання документів, департаменту діловодства, формування зберігання та обліку документів Національного архівного фонду та головним спеціалістом з питань внутрішнього аудиту, кадровою службою Укрдержархіву позивачу у каб. № 217 о 16.00 год. в усній формі здійснено повідомлення та попереджено про закінчення ІНФОРМАЦІЯ_1 року терміну дії наказу від 06 травня 2016 року № 55-вк «Про надання відпустки ОСОБА_5 » та можливе закінчення з ним строкового трудового договору, а також запропоновано надати письмову заяву про надання відпустки чи виплати грошової компенсації. Згідно з цим актом позивачка відмовилась поставити особистий підпис під актом «Про попередження про закінчення терміну дії наказу Укрдержархіву від 06 травня 2016 року № 55-к». В акті зазначено, що ОСОБА_1 причин та мотивів відмови не навела.

19. В акті кадрової служби Укрдержархіву від 23 листопада 2016 року, який складено головним спеціалістом кадрової роботи, державної служби та запобігання корупції, вищезгаданим начальником відділу документального забезпечення, а також головним спеціалістом сектору кадрової роботи, державної служби та запобігання корупції, зазначено, що 23 листопада 2016 року о 16.30 год. у каб. № 217 ОСОБА_1 отримала на руки та ознайомилась із списком вакантних посад ДАС України, який був складений станом на 23 листопада 2016 року, проте позивач відмовилася проставити свій підпис про ознайомлення. Причин та мотивів відмови, як зазначено в акті, позивач не навела.

20. Впродовж з 08 листопада 2016 року по 23 листопада 2016 року позивачем не було подано жодного повідомлення чи письмового волевиявлення про переведення її на існуючу в Укрдержархіві вакантну посаду, надання відпустки чи виплати грошової компенсації, про що кадровою службою відповідача складено акт «Про фіксацію відсутності рішення працівника ОСОБА_1 ».

21. 23 листопада 2016 року була зареєстрована заява ОСОБА_5 з проханням вважати її такою, що приступила до виконання своїх службових обов`язків з 23 листопада 2016 року у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною.

22. Наказом від 23 листопада 2016 року № 333-к встановлено, що ОСОБА_5 начальника відділу планово-економічної діяльності, бюджетної звітності та матеріально-технічного забезпечення управління фінансово-економічного та матеріально-технічного забезпечення, вважати такою, що приступила до виконання своїх службових обов`язків з 23 листопада 2016 року у зв`язку із закінченням відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною.

23. Наступним наказом Укрдержархіву від 23 листопада 2016 року № 334-к відповідно до пункту другого статті 36 Кодексу законів про працю України позивача звільнено з займаної посади, у зв`язку із закінченням дії строкового договору.

24. Також, зазначеним наказом зобов`язано провести повний розрахунок з позивачем за 13 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 25 вересня 2014 року по 24 вересня 2015 року, 16 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 25 вересня 2015 року по 24 вересня 2016 року, 05 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 25 вересня 2016 року по 23 листопада 2016 року та 01 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

25. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, висновувалися на тому, що позивача призначено на посаду начальника відділу планово-економічної діяльності бюджетної звітності на визначений строк, а саме на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 - по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

26. Вихід по факту на роботу та не повідомлення за 14 днів тимчасово відсутнім основним працівником керівника про намір вийти на службу, не є обумовленою правовою підставою для продовження трудових відносин з позивачем на безстроковий термін та поновлення позивача на посаді з виплатою компенсації.

27. Не зважаючи на законодавчу відсутність попередження, 08 листопада 2016 року позивача повідомляли про закінчення ІНФОРМАЦІЯ_1 року терміну дії наказу від 06 травня 2016 року № 55-вк «Про надання відпустки ОСОБА_5 » та можливе закінчення з ним строкового трудового договору, а також запропоновано надати письмову заяву про надання відпустки чи виплати грошової компенсації.

28. 23 листопада 2016 року позивача ознайомлено із списком вакантних посад ДАС України, який був складений станом на 23 листопада 2016 року, проте позивач відмовилася проставити свій підпис про ознайомлення, що засвідчено актом.

29. Заперечення позивача проти своєї обізнаності з вищевказаними обставинами, у зв`язку з перебуванням з 31 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року у відрядженні на навчанні в Інституті державного управління у сфері цивільного захисту, судами не прийнято до уваги, як такі, що не спростовують обставин її перебування на робочому місці о 16.00 год. та доведення до неї обставин, зазначених в акті.

30. З огляду на встановлені судами обставинами, наказ Укрдержархіву від 23 листопада № 344-к про звільнення позивача з займаної посади у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби визнаний правомірним, а тому відсутні підстави для задоволення позову про поновлення на роботі.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

31. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

32. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його позовних вимог та апеляційної скарги, зокрема посилається на положення частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу», відповідно до яких строковий трудовий договір з позивачем мав бути припинений за день до виходу ОСОБА_5 на роботу, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а сама ОСОБА_5 мала попередити про свій вихід на службу за 14 календарних днів.

33. Внаслідок того, що позивач не була звільнена відповідно до частини другої статті 85 наведеного Закону, 23 листопада 2016 року перебувала на роботі, то такий строковий трудовий договір та відносини публічної служби були продовжені на невизначений строк.

34. Зазначає, що порушення встановленої Законом процедури звільнення після припинення трудового договору - 23 листопада 2016 року на підставі пункту другого статті 36 Кодексу законів про працю, за відсутності для цього правових підстав, грубо порушує її конституційне право на працю.

35. Вказує на безпідставності висновків судів попередніх інстанцій щодо врахування складеного акта від 08 листопада 2016 року про попередження її про закінчення ІНФОРМАЦІЯ_1 року терміну дії наказу від 06 травня 2016 року № 55-вк «Про надання відпустки ОСОБА_5 » та закінчення строкового трудового договору, а також з актом від 23 листопада 2016 року про ознайомлення її із списком вакантних посад ДАС України. Вважає, що її безпідставно звільнили державної служби, не надавши працювати на іншій посаді.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

36. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з наступного.

37. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (надалі - Закон № 889) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

38. Статтею 83 цього Закону № 889 визначаються загальні підстави для припинення державної служби.

39. Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

40. Відповідно до пункту другого частини першої статті 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

41. Пунктом другим статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, серед іншого, є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

42. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, що позивача було призначено на посаду начальника відділу планово-економічної діяльності бюджетної звітності строково, на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 - по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто із чітким визначенням терміну.

43. Отже, висновки судів щодо того, що трудові відносини з позивачем укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін відповідно до пункту другого частиною першою статті 23 КЗпП України, відповідає обставинам справи та наведеним нормам.

44. Щодо доводів скаржника стосовно порушеного відповідачем порядку звільнення позивача та прийняття на службу ОСОБА_5 не у відповідності до вимог частини другої статті 85 Закону № 889, не попередження ОСОБА_5 про свій вихід на службу за 14 календарних днів, а так само перебування позивача на роботі 23 листопада 2016 року, в зв`язку з чим такий строковий трудовий договір та відносини публічної служби на її думку слід вважати продовженим на невизначений строк, що є підставою для поновлення її на роботі, Суд вважає їх безпідставними.

45. Так, за приписами частини першої, другої статті 85 Закону № 899, у разі призначення на посаду державної служби на певний строк, державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

46. Державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

47. Виходячи з аналізу наведених норм, Суд зазначає, що невідповідність дій відповідача щодо повного дотримання вимог частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу» за встановлених судами обставин, безпосередньо поновлення на роботі ОСОБА_5 по виходу з відпустки по догляду за дитиною датою вивільнення позивача, не може бути наслідком скасування спірного наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі з наведених ОСОБА_1 підстав.

48. Звільнення позивача відбулося 23 листопада 2016 року, у всяк випадку, як в останній її робочий день та виконання функціональних обов`язків, а не днем раніше, що не можна розцінювати як порушення трудових прав позивача, а тому вони не можуть бути відновленні у заявлений позивачем спосіб.

49. Щодо доводів скаржника про неповідомлення ОСОБА_5 про вихід її на роботу за 14 календарних днів, що є порушенням вимог частини другої статті 85 Закону, Суд погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції з даного приводу.

50. Вихід по факту на роботу та не повідомлення за 14 днів тимчасово відсутнім основним працівником керівника про намір вийти на службу, не є обумовленою правовою підставою для продовження трудових відносин з позивачем на безстроковий термін та поновлення позивача на посаді з виплатою компенсації.

51. Судами попередніх інстанції також надана належна оцінка доводам позивача стосовно посилання ОСОБА_1 на довідку за результатами проведення перевірки діяльності ДАС України від 10 березня 2017 року, в якій зазначено, що «Про вихід на роботу основного працівника ОСОБА_5 було відомо завчасно, проте звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог частини другої статті 85 Закону України «Про державну службу».

52. Наведені позивачем доводи про порушення за таких формальних обставин, не можна розцінювати як безумовні та беззаперечні підстави, які б надавали можливість поновити позивача на роботі та посаді, яку вона займала на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, та з якої її було звільнено внаслідок виходу ОСОБА_5 з відпустки по догляду за дитиною.

53. Так, само не можна вважати обґрунтованими доводи скаржника щодо продовження строкового трудового договору та відносини публічної служби на невизначений строк у зв`язку з перебуванням її на роботі 23 листопада 2016 року.

54. Як положення частини другої статті 85 Закону № 889 так і наказ від 21 березня 2016 року № 169-к про призначення (переведення) ОСОБА_1 на підставі власноруч поданої заяви від 21 березня 2016 року на посаду начальника планово-економічної діяльності, бюджетної звітності та матеріально-технічного забезпечення Управління фінансово-економічного та матеріально-технічного забезпечення, передбачало призначення її на посаду державної служби саме на певний період - на період відпустки по догляду за дитиною до фактичного виходу на роботу основного працівника ОСОБА_5 , тобто тимчасово до настання певних обставин, при настанні яких, як то вихід на роботу державного службовця за яким зберігалася посада державної служби, особа, що заміщувала таку посаду тимчасово, підлягала безумовному звільненню.

55. В даному випадку відсутня правова можливість поновити на роботі позивача з наведених ним підстав, з огляду на припинення дії тих фактично обумовлених обставин, що надавали ОСОБА_1 працювати за наведеною посадою. Дія таких трудових відносин позивача з відповідачем була обмежена у часі та неминуче повинна була, за звичайних умов, тобто після виходу на роботу ОСОБА_5 припинитися. При цьому відповідач не мав обов`язку щодо влаштування позивача на іншу роботу, оскільки позивач при прийнятті на посаду погодився виконувати такі обов`язки тимчасово.

56. Поновлення на посаді ОСОБА_5 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, після припинення відповідних обставин, має пріоритет відносно тієї особи, яка займає таку посаду на тимчасових умовах. Такий пріоритет є безумовним.

57. Окрім того, Суд під час перегляду справи не встановив порушень норм процесуального права з боку судів першої та апеляційної інстанції при дослідженні та наданні оцінки повідомлення 08 листопада 2016 року позивача про закінчення ІНФОРМАЦІЯ_1 року терміну дії наказу від 06 травня 2016 року № 55-вк «Про надання відпустки ОСОБА_5 » та можливе закінчення з ним строкового трудового договору, а так само ознайомлення 23 листопада 2016 року позивача із списком вакантних посад ДАС України, який був складений станом на 23 листопада 2016 року, що засвідчено актами.

58. Запереченням позивача проти своєї обізнаності з вищевказаними обставинами, у зв`язку з перебуванням з 31 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року у відрядженні на навчанні в Інституті державного управління у сфері цивільного захисту, а так само посиланням позивача судами попередніх інстанцій також надано обґрунтованої оцінки відповідно до встановлених та зафіксованих у відповідних актах обставин. Перед судами не спростовано обставин неможливості її перебування на робочому місці о 16.00 год. та доведення до неї обставин, зазначених в акті, які суди визнали як належні докази. Відповідно, у судів не було підстав не приймати до уваги вказані акти відповідача.

59. Відтак, аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

60. Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди за наявними у справі матеріалами повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм належну правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

61. Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О.Шишов