Справа № 2340/5079/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/5079/18 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Літвіної Н.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року в частині стягнення судових витрат у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним рішення про відмову в призначені пенсії за вислугу років та зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити пенсію з 27.06.2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просила: визнати протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років №431/60/03-20 від 02.08.2018 року; зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити пенсію на підставах, визначених пенсійним законодавством, починаючи з дня звернення за отриманням пенсії за вислугу років, а саме з 27.06.2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , оформлену листом №431/60/03-20 від 02 серпня 2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 27 червня 2018 року №623. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 1000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань управління на користь позивача судових витрати на право допомогу у суму 1000 грн., та прийняти в у відповідній частині нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Розглянувши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що співмірними витратами на надання правової допомоги у даній справі є 2000 грн., однак з врахуванням пропорційного розподілу витрат, згідно з ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодуванню підлягає 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1, п. 1 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До суду для підтвердження витрат на правничу допомогу було подано: копії договорів про надання правової допомоги в адміністративному провадженні від 19.12.2018 року, укладених з адвокатами Мельник Т.Б. та Мельником О.Ф., дві квитанції від 19.12.2018 року про сплату 3500 грн., згідно вказаних договорів та розрахунок судових витрат від 20.12.2018 року, згідно з яким оплата правничої допомоги адвоката Мельника О.Ф. складає 3500 грн. (збір доказів, підготовка справи до розгляду, представництво в суді) та оплата правничої допомоги адвоката Мельник Т.Б. складає 3500 грн. (збір доказів, підготовка справи до розгляду, представництво в суді).

Як встановлено судом, позовна заява була подана позивачем до суду 20.12.2018 року, після укладення договорів про надання правової допомоги від 19.12.2018 року.

Адвокати Мельник Т.Б. та Мельник О.Ф. брали участь у 2-х судових засіданнях в режимі відеоконференції, та у 2-х судових засіданнях в залі судових засідань в м. Черкаси. Разом з цим, у наданих договорах від 19.12.2018 року не вказана вартість послуг з підготовки позовної заяви та гонорару адвокатів за участь у судових засіданнях.

Збір доказів для подання до суду письмовими доказами не підтверджено. Наданий до суду адвокатський запит від 13.09.2018 року вих. №05 судом до уваги не приймається, оскільки поданий до укладення договорів про надання правової допомоги від 19.12.2018 року.

Також суд враховує, що дана адміністративна справа згідно ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, тому, на думку суду, не потребує участі двох адвокатів.

Положеннями ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Указане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 року у справі №814/698/16 (73356068).

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення в частині відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу, правильно застосував норми процесуального права у відповідній частині та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.