Справа № 200/6392/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 р. Справа№200/6392/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, 29.10.2018 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період.

В листопаді 2018 року відповідач надав йому повідомлення про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період згідно його заяви від 29.10.2018 року.

Позивач не погоджуючись з отриманою відмовою, звернувся до відповідача з запитом про надання роз`яснень з яких саме підстав.

03.01.2019 позивачем було отримано відповідь, відповідно до якої зазначено, що для подовження виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг немає законних підстав, з огляду на приписи п.7 Порядку №505. Крім того зазначено, згідно постанови КМУ №365 Про порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, 06.11.2018 працівниками відповідача була здійснена перевірка його фактичного місця проживання/перебування за адресом, зазначеним в заяві про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. За результатами перевірки складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.11.2018 №5010. На момент проведення перевірки він позивач був відсутній, тому комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення №7045 від 20.11.2018 року про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний строк.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просив суд скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (СДРПОУ 259539881 №7045 від 20.11.2018 року про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний строк та зобов`язати управління соціального захисту населення Селидівської міської ради здійснити нарахування та виплату щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо перемішеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви поданої ним 29.10.2018 року.

Ухвалою від 20 травня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 11 червня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 червня 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суд відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

11 червня 2019 року розгляд справи відкладено 01 липня 2019 року.

11 червня 2019 року позивач надав через канцелярію суду відповідь на відзив на позовну заяву.

20 червня 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суду заперечення на відповідь на відзив.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особоюз тимчасово окупованої території.

Позивач з 18 квітня 2017 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Селидівському міському управлінні соціального захисту населення, що підтверджується довідкою від 18 квітня 2017 року №.

29 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення (відновлення) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за №7045 від 20.11.2018 року позивачу відмовлено позивачу в призначенні щомісячної адресної грошової допомоги на дитину ОСОБА_2 на наступний шестимісячний термін відповідно до п. 7 Порядку № 505 від 01.10.2014 року.

На запит позивача до УПСЗН Селидівської міської ради про надання роз`яснень щодо підстав відмови у призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідач листом у відповідь від 03.01.2019 року за №А-095-5.1-6.3, повідомив, що 06.11.2018 року працівниками управління була здійснена перевірка фактичного проживання за адресою, зазначеною у в заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За результатами перевірки складено акт від 06.11.2018 №5010 про відсутність за фактичним місцезнаходженням. 12.11.20018 року управлінням було зроблено запит до відділу освіти Селидівської міської ради для отримання інформації про перебування ОСОБА_2 (сина позивача) у шкільному навчальному закладі. 15.11.2018 року відділом освіти Селидівської міської ради було надано відповідь, що ОСОБА_2 не відвідує жодного навчального закладу. Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.11.2018 року №7045 прийнято рішення про відмову в призначення щомісячної адресної допомоги. Крім того, зазначено, що відповідно до п. 7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» №505 від 01.10.2014 року позивачу було відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний строк.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Так, постановою Селидівського міського суду від 04.12.2017 року по справі №242/4651/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено позов. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, щодо неприйняття вмотивованого рішення за наслідками заяви ОСОБА_1 №612 від 19.04.2017 р. щодо надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язано Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 №612 від 19.04.2017 р. відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505.

На виконання рішення суду відповідачем прийнято рішення від 04 грудня 2017 року про відмову в призначенні допомоги відповідно до п. 7 Порядку №505.

Вдруге, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року, позов ОСОБА_1 до Селидівського міського управління соціального захисту населення про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправними дії Селидівського міського управління соціального захисту населення щодо прийняття рішення від 04.12.2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначення щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 19.04.2017 року та зобов`язати Селидівське міське управління соціального захисту населення здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 19.04.2017 року.

27 вересня 2018 року відповідач виконав рішення суду шляхом зарахування на особистий рахунок позивача виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5307,33 грн. відповідно до заяв позивача від 19.04.2017 та 26.10.2017 за періоди: з 19.04.2017 по 18.10.2017 та з 26.10.2017 по 26.04.2018.

Втретє, рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/13127/18-а від 28 січня 2018 року позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради позов було задоволено, скасовано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 29.05.2018 №3022 про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до заяви, поданої 26.04.2018 року.

Як вбачається з вищевикладеного, позивач неодноразово звертався з позовом до суду через відмову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради та рішеннями суду було встановлено протиправність у рішення відповідача щодо відмови в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

При цьому, відповідач кожного разу, у рішеннях про відмову в призначення допомоги, посилається на п. 7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» №505 від 01.10.2014 року.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає «Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Положення Порядку №505 грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для осіб, які отримують пенсію, дітей, студентів денної форми навчання закладів вищої освіти та учнів закладів професійно-технічної освіти, які досягли 18-річного віку (до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї); для осіб з інвалідністю I групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальний розмір допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім`ї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім`ї - 5000 гривень.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Згідно з пунктом 7 Порядку №505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року (що набрала законної сили 23.07.2018 року) було встановлено: «що з моменту припиненням УСЗН Мирноградської міської ради виплати позивачу грошової допомоги з підстав його не працевлаштуванням протягом двох місяців з дня призначення такої виплати, (у 2015 році) та до моменту звернення до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги (у 2017 році) пройшло більш ніж шість місяців так званої, заборони на отримання грошових виплат. Таким чином, оскільки пункт 3 Порядку №505 вичерпав свою дію щодо позивача, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги за його заявою від 19.04.2017 року.».

Відповідно до ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виплата щомісячної адресної допомоги дійсно була припинена позивачу на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, проте суд не може погодитися із тим, що позивач після працевлаштування не має права на призначення щомісячної адресної допомоги.

Згідно із абз. 8 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Із змісту вказаного абз. 8 п. 3, а також із змісту вищенаведених п.п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить п.п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаний підхід відповідає не тільки нормам вищенаведеного Порядку, але також відповідає змісту та меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які полягають в тому, що така допомога протягом шестимісячного періоду надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці проживання та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд звертає увагу на те, що діючим Порядком не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення прав позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

При цьому, суд зазначає, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача і це не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого органу.

Отже, приймаючи до уваги, попередні рішення суду за позовами позивача, якими встановлена протиправність у діях відповідача з аналогічних підстав та враховуючи те, що позивач 29.10.2018 року звернувся до УСЗН із заявою про призначення щомісячної допомоги, яка містила всі необхідні дані для призначення такої допомоги, тому позовні вимоги про визнання протиправними рішення відповідача та зобов`язання здійснити нарахування та виплату адресної допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись Конституцією України, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 20.11.2018 року №7045 про відмову в призначенні ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Пушкіна, 8, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви, поданої 29.10.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Пушкіна, 8, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко