Справа № 826/19939/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 липня 2019 року № 826/19939/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В

за участі представників сторін:

від позивача - Карпов Станіслав Борисович

від відповідача - Скляров Олексій Григорович

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа"

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, б.57, ) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11-Г, ), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № без дати, податкове повідомлення-рішення № 02.11.2016 року, податкове повідомлення-рішення № від 28.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Контролюючим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні 03.07.2019 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду 19.12.2016 року.

Ухвалою суду від 27 грудня 2016 року суддею Федорчуком А.Б. було відкрито провадження у справі.

За результатами розгляду вказаного позову, постановою суду від 18 липня 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» задоволено повністю, скасовані податкові повідомлення-рішення № без дати, № 02.11.2016 року, № від 28.12.2016 року, стягнуті на користь позивача судові витрати в сумі 258094,08 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач - Офіс великих платників податків подав апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду від 18.07.2017 року.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків залишив без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року - без змін.

Відповідач із прийняти рішення не погодився та подав касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.07.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 року.

Постановою Верховного суду України касаційну скаргу Офісу великих платників податків задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Під час розгляду справи Верховний Суд встановив, що при ухваленні судом першої та апеляційної інстанції рішень про задоволення позовних вимог, суди належним чином не перевірили фактичні дані щодо підписання виданих контрагентом податкових накладних повноважною особою.

Постановляючи рішення у справі, Верховний Суд зазначив, що при розгляді справи слід взяти до уваги викладені в постанові обставини, встановити наведені в ній обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення, відповідно до вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, Офісом великих платників податків було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим Кодексом України податків і зборів під час фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрейдтоп», а також дотримання валютного та іншого законодавства за весь період здійснення господарських взаємовідносин, за результатами якої складено Акт від 06.10.2016 року № 1585/28-10-42-01/36387249.

Відповідно до висновків акту, були встановлені наступні порушення: п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України , в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за перше півріччя 2016 року на суму 5 433 370,00 грн; п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України , в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 037 077,00 грн за січень 2016 року.

На підставі акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № без дати, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 8 150 055,00 грн, із яких 6 520 044 грн - податкові зобов`язання, а 1 630 011,00 грн - штрафні санкції;

- № від 02.11.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 9 055 616,00 грн, із яких 6 037 077,00 грн - податкові зобов`язання, а 3 018 539,00 грн - штрафні санкції.

Відповідно до матеріалів перевірки , між Позивачем (Покупець), з однієї сторони, та ТОВ «Укртрейдтоп» (Постачальник), з іншої сторони, бли укладені Договори поставки: №10/12-15 від 10.12.2015 р.; №10/12-15 від 15.12.2015 р. (надалі - Договори поставки).

У відповідності до п. 1.1, п. 2.1, 6.1, п. 8.1 Договорів поставки, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність Покупцю визначений цим Договором товар (надалі іменується "товар"), а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. Поставка товару за цим Договором здійснюється у такі строки: 10 календарних днів з дати надання усної заявки Покупцем. Заявка Покупцем подається з використанням телефонного або електронного зв`язку. Поставки оплата за поставлені товари/обладнання здійснюється шляхом переказу Покупцем (тобто Товариством) грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (тобто ТОВ «Укртрейдтоп») у термін, не більший, ніж 180 банківських днів з дати підписання видаткової накладної. Товар відвантажується Покупцю за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка. До матеріалів справи додана копія договору оренди № АР-ФМЕ/15 від 31.10.2014 року та акт передачі приймання об`єкта оренди.

На підтвердження виконання умов договорів Позивачем надано суду наступні документи: Витяг з Єдиного реєстру податкових накладних № 717294 та податкові накладні.

Як вбачається з вищезазначених документів по договорам поставки сторонами складено видаткові накладні на загальну вартість поставлених товарів/обладнання у розмірі 36222464,40 грн., із яких: за договором поставки № 10/12-15 від 10.12.2015 року на сума 15125582,00 грн.; за договором поставки №15/12-15 від 15.12.2015 року на суму 21096882,40 грн.

Позивач зазначає, що отримання та оприбуткування товару в бухгалтерському обліку Товариства: на суму 15125582,00 грн. відображено наступним чином: Д-т28110000 - К-т 63110000 ТОВ «Укртрейдтоп» - 12604651,67 грн., Д-т 64401000 - К-т 63110000 ТОВ «Укртрейдтоп» - 2 520 930,33 грн.; на суму 21096882,40 грн. відображено наступним чином: Д-т 15200098 - К-т 63140000 ТОВ «Укртрейдтоп» - 17580735,33 грн., Д-т 64401000 - К-т 63140000 ТОВ «Укртрейдтоп» - 3516147,07 грн.

В Акті перевірки відповідачем зазначено, що визнані ТОВ «Фудмережа» зобов`язання перед ТОВ «Укртрейдтоп» не підлягають погашенню та відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку такі зобов`язання включаються до складу доходу (п. 15 Положення затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999 року).

Так, між Позивачем (Первісний боржник), з однієї сторони, та ТОВ «ПОЛІС 2014» (Новий боржник), з іншої сторони, та ТОВ «УКРТРЕЙДТОП» (Кредитор) укладено договір про переведення боргу від 29.04.2016 року (надалі - Договір про переведення боргу).

У відповідності до п. 1 - п. 6 договору про переведення боргу, цим договором регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (Первісного боржника) у зобов`язанні, що виникло між Первісним боржником та Кредитором за договорами поставки №10/12-15 від 10.12.2015р. та №15/12-15 від 15.12.2015. (далі Основні договори).

Первісний боржник переводить на Нового боржника грошове зобов`язання, що виникло на підставі договору поставки №10/12-15 від 10.12.2015р, у розмірі 15125582,00 грн. (п`ятнадцять мільйонів сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві грн. 00 коп.) та за договором поставки №15/12-15 від 15.12.2015р. в розмірі 21096882,40 грн. (двадцять один мільйон дев`яносто шість тисяч вісімсот вісімдесят дві грн. 40 коп.). Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основних договорах і, підписуючи зі своєї сторони цей Договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Новий боржник цим підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана із Основними договорами, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за Основними договорами між Первісним боржником та Кредитором.

Також, між Позивачем (первісний боржник), з однієї сторони та ТОВ «Полюс-2014» (Новий боржник), з іншої сторони 29.04.2016 р., укладено Угоду Про виконання зобов`язання про Договору про переведення боргу б/н від 29.04.2016р. (надалі - Угода).

У відповідності до п. 1 - п. 3 Угоди сторони погодили, що при виконанні зобов`язання по договору про переведення боргу б/н від 29.04.2016р., Первісний боржник зобов`язаний розрахуватися з Новим боржником у розмірі зобов`язання, що складає 36222464,40 грн, перерахувавши вказану суму протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання вимоги від Нового боржника. Інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

Позивач зазначає, що переведення боргу з урахуванням Угоди від 29.04.2016 року про виконання зобов`язання по договору про переведення боргу б/н від 29.04.2016 року для цілей бухгалтерського обліку є заміною кредитора з ТОВ «Укртрейдтоп» на ТОВ «ПОЛЮС-2Р14», що було відображено в бухгалтерському обліку Товариства наступним чином: Д-т 63110000 ТОВ «Укртрейдтоп» К-т 63110000 ТОВ «ПОЛЮС-2014» 15125582,00 грн.; Д-т 63140000 ТОВ «Укртрейдтоп» К-т 63140000 ТОВ «ПОЛЮС-2014» 21096882,40 грн.

З аналізу матеріалів справи суд приходить до висновку, що зобов`язання Позивача за спірними операціями не є погашеними, оскільки вони не виконані ані перед первісним кредитором (ТОВ «Укртрейдтоп»)ё ані перед новим кредитором (ТОВ «Поліс-2014»), тому сума таких зобов`язань не підлягає включенню до складу доходу.

Контролюючий орган, обґрунтовуючи погашення зобов`язань Товариства укладенням договору від 29.04.2016 року, одночасно вказує, що Договір про переведення боргу від 29.04.2016 р. не може вважатися дійсним, оскільки Кредитор (первісний) не підписав Договір, останній не набув чинності.

Суд звертає увагу, що фактично контролюючий орган стверджує про безтоварність (фіктивність) спірних операцій, однак при цьому наполягає на включення вартості таких операцій до доходу позивача. Таким чином відповідач з одного боку вказує на податкові наслідки за результатами спірних операцій, з огляду на їх безтоварність (фіктивність), а з іншого боку - враховує результати цих же операцій для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств. Тобто, визначаючи позивачу грошові зобов`язання за результатами спірних операцій, відповідач тим самим визнає реальність таких операцій та податкові наслідки , які вони спричиняють.

З огляду на це, суд критично відноситься до таких аргументів відповідача, оскільки вони є необґрунтованими та протирічать один одному.

Якщо враховувати висновки Контролюючого органу, що Договір про переведення боргу від 29.04.2016 р. є нікчемним, то в даному випадку за Позивачем рахується заборгованості перед ТОВ «Укртрейдтоп» (Первісним кредитором), а тому сума вартості (товару) не підлягає включенню до доходу Товариства.

Контролюючий орган пов`язує заниження Товариством податкових зобов`язань з податку на додану вартість із неправомірним формуванням податкового кредиту на підставі податкових накладних ТОВ «Укртейдтоп», оскільки вони, на думку Контролюючого органу, складені за результатами фіктивних операцій.

Так, відповідно до п. 201.1 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису уповноваженої п іатником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до п.п. 6, 7 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ № 1246 від 29.12.2010 року (надалі - Порядок) після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної в електронній формі та надсилає її засобами телекомунікаційного зв`язку до ДФС, яка здійснює розшифрування, перевіряє електронний цифровий підпис, визначає відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводить її реєстрацію.

Згідно з пп. 5 п. 9 вказаного Порядку, причиною відмови у прийнятті податкової накладної до реєстрації є порушення вимог, установлених п. 201.1 ст. 201 ПК України, тобто, зокрема і вимог щодо електронного підпису уповноваженою платником особою.

Пунктом 1 Порядку, встановлено, що Подання податкової накладної та/або розрахунку коригування ДФС в електронній формі здійснюється відповідно до Порядку підготовки і подання податкових документів в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженого в установленому порядку.

Подання податкової накладної ДФС в електронній формі здійснюється відповідно до Порядку підготовки і подання податкових документів в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку, а саме - Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України № 233 від 10.04.2008 року (надалі - Інструкція).

Згідно із п. 5.1 розділу III Інструкції, платник податків отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб підприємства, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатки підприємства. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці.

Відповідно до Інструкції платник податку може надіслати до органу доходів і зборів засобами телекомунікаційного зв`язку податкові документи в електронному вигляді, після того як з органом доходів і зборів укладено договір про визнання електронних документів, а також органу доходів і зборів надано посилені сертифікати відкритих ключів, сформовані акредитованим центром сертифікації ключів.

Матеріалами справи було встановлено, а відповідачем не заперечувалось, що Позивач надіслав в електронному вигляді податкові накладні та дані документи зареєстровані в базі ДФС. Підстав для відмови в реєстрації таких накладних не існувало, з чого суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем перед судом факту непідписання таких накладних директором ТОВ «Укртейдтоп».

Оскільки вказані накладні були зареєстровані, це свідчить про виконання посадовою особою контрагента необхідних для цього дій, зокрема, підписання таких накладних електронним підписом та підписання договору із податковим органом. При цьому відповідачем не вказано на будь-які порушення при підписанні таких документів.

Відповідач посилається на недоведеність реальності господарських операцій з поставок спірних партій товарів через відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на підтвердження транспортування таких товарно-матеріальних цінностей постачальниками. У відповідності до норм чинного законодавства (зокрема, Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), затверджених Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, та Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306) товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає безпосередньо взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.

Таким чином, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, ТТН та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Оскільки Позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, то відсутність у нього ТТН не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Аналогічні висновки наведені в Ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 05.10.2016 р. №К/800/46649/15, від 14.07.2016 р. №К/800/8404/16, від 12.07.2016 р. №К/800/53345/15, від 27.10.2014 р. № К/800/28931/14, від 30.10.2014 р. №К/9991/64001/12.

Суд не бере до уваги при прийнятті рішення посилання відповідача на відсутність актів приймання-передачі ТМЦ, оформлених згідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР № П-6 від 15.06.1965 року та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР П-7 від 25.04.1966 року, оскільки право платника податку на формування податкового кредиту не пов`язується із наявністю у нього саме такого документу.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Викладені Відповідачем аргументи для збільшення Позивачу податкового зобов`язання з ПДВ є недостатніми, позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту є несправедливим, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Крім зазначеного, суд звертає увагу на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 року у справі № 2а-728/12/1070 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.04.2017 року, відповідно до яких відсутність об`єктивної змоги переконатися у недостовірності первинних документів чи окремих його реквізитів (зокрема підпису, прізвища особи, що здійснює операцію тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

В частині щодо посилань Відповідача в акті перевірки на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі № 761/16902/16-к, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 роз`яснюється, що як незаконну діяльність, про яку йдеться у статті 205 КК, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням.

Згідно зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відносно вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі № 761/16902/16-к, яким ОСОБА_1 визнано винно у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 КК України, суд відхиляє його, оскільки в ньому не надавалась оцінка господарським операціям ТОВ «Укртейдтоп» з Позивачем, а лише встановлено факт реєстрації контрагента.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015 року у справі № 826/18925/14, зокрема зазначалось наступне: «щодо вироку суду, який міститься в матеріалах справи, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги позивача щодо відсутності у ньому відомостей про господарські операції між позивачем та ТОВ «Грин Лайн», а тому таке рішення не можу бути визнано належним доказом на підтвердження порушення позивачем вимог податкового законодавства, які зумовили визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням. Крім того, встановлення факту фіктивності підприємства-контрагента само по собі не може свідчити про незаконність господарських операцій».

Також Вищий адміністративний суд зазначає, що «притягнення до кримінальної відповідальності фізичної особи по собі не створює жодних юридичних наслідків для юридичної особи , засновником якої вона були і тим більше для контрагентів такої юридичної особи: «…обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду по кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов`язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Отже, обставини, встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно фізичної особи, не спростовують реальність операцій між позивачем та ТОВ «Укртрейдтоп»

В матеріалах справи міститься інформація, а саме витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про відкрите кримінальне провадження № 0000201 від 23.12.2016 року щодо посадових осіб ТОВ «Фудмережа» з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 212 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, суд не приймає вказані докази до уваги, з огляду на те, що станом на час винесення рішення в матеріалах справи відсутні докази притягнення посадових осіб позивача до кримінальної відповідальності, шляхом пред`явлення обвинувачення чи винесення обвинувального вироку судом.

Крім того, всі договори, які укладені Позивачем з ТОВ «Укртрейдтоп» до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 р. по справі №К/800/11516/16; в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Під час розгляду справи, суд встановив, що висновки Контролюючого органу мають характер припущень та не підтверджені належними та допустимими доказами, враховуючи, що обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення згідно із ч.2 ст.71 КАСУ покладається на відповідача.

На підтвердження факту здійснення закупівлі товару, суд витребував відповідні документи.

До матеріалів справи відповідачем була залучена копія відомостей зареєстрованих накладних, виписаних ТОВ «Укртерйтоп» контрагенту - ТОВ «Альтера Трейдінг» про закупівлю м`яса.

Позивач в свою чергу до матеріалів справи долучив копію договору оренди нежитлового приміщення від 31.10.2014 року, на адресу якого поставлял товари ТОВ «Укртрейдтоп».

Щодо доводів податкового органу про підписання первинних документів від імені спірних контрагентів, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Позивач при здійсненні господарської діяльності, не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також не може проводити почеркознавчу експертизу , тому на нього не може бути покладений обов`язок щодо доказування своєї добросовісності. Доказів щодо недобросовісності позивача, як платника податків, а також відомості, що містяться в поданих ним документах, представлених для отримання права на бюджетне відшкодування, неповні або недостовірні, відповідачем суду не надано.

Разом із податковим повідомленням-рішенням № від 02.11.2016 року Контролюючим органом надано розрахунок штрафних санкцій із якого вбачається, що при розрахунку було застосовано штрафну санкцію у розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов`язання, яка, відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, застосовується при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку.

При застосуванні розміру санкції, відповідач посилається на Акт № 510/26-55-22-10/36387249 від 31.11.2015 року.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2016 року по справі №826/8492/16 скасовано податкове повідомлення-рішення № 0 від 24.12.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість та яке було прийнято на підставі Акту № 510/26-55-22-10/36387249 від 31.11.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС України м. Києва - залишити без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року - залишено без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, Контролюючим органом безпідставно застосовано штрафні санкції у розмірі 50%, оскільки попереднє донарахування по податку на додану вартість було визнано протиправним та скасовано рішенням суду.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення ДФС України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2016 р. №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн. за не подання до Контролюючого органу документів.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2 - 56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів. Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також, пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8 - 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Пунктом 1 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Мінфіну № 916 від 21.10.2015 року (надалі - Порядок № 916), відповідно до якого Контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обгрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.

Окрім того, положення Порядку № 916 не надають контролюючому органу, що розглядає скаргу, повноважень для нарахування (збільшення) нових грошових зобов`язань.

У відповідності до п. 2 розділу IX Порядку № 916 За результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень: 1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін; 4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.

Під час прийняття цих рішень контролюючий орган має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов`язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків та у відповідній частині суми штрафних (фінансових) санкцій.

З вищевказаного вбачається, що за результатами адміністративного оскарження можливе лише зменшення (збільшення) тих грошових зобов`язань, які були нараховані рішенням, що оскаржувалося. Збільшення інших грошових зобов`язань та прийняття нових податкових повідомлень-рішень щодо таких зобов`язань законодавством не передбачено.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення було порушення позивачем п. 121.1 ст. 121 ПК України, відповідно до якого підставою для накладення штрафу є незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Як вбачається з рішення Державної фіскальної служби України від 08.12.2016 року № 26540/6/99- 99-11-01-02-25 та Акту перевірки, позивачем ненадані оригінали документів чи їх копії по взаємовідносинах із ТОВ «Укртрейдтоп».

Позивач зазначав про неможливість надання запитуваних документів, пов`язаних із їх відсутністю у Товариства, що потверджується актом приймання-передачі документів від 09.02.2016 року, відповідно до якого оригінали документів по взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Укртрейдтоп» були передані старшому слідчому СУ ТУ НП у місті Києві Мельнику Я.В.

Відповідачем зазначає, що листами ГУ НП у місті Києві від 12 травня та 12 серпня 2016 року підтверджується, що документи (первинна документація по взаємовідносинах Позивача з ТОВ «Укртрейдтоп») повернуті Товариству 08 квітня 2016 року.

Крім того, відповідачем надано суду копію розписки директора Товариства про повернення йому документів СУ ТУ НП у місті Києві Мельнику Я.В.

Судом досліджено копію даної розписки та встановлено, що вона надрукована, а не написана власноруч, в даній відсутня дата складання, що унеможливлює суду встановити точної дати отримання документів, які були передані СУ ТУ НП у місті Києві Мельнику Я.В. Крім того, позивач категорично заперечує проти підписання такої розписки.

Позивач зазначає, що Контролюючим органом було складено протоколи про адміністративне правопорушення щодо Директора та Головного бухгалтера Товариства за ст. 1633 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в яких вказується про порушення останніми п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.12.2016 року по справі №757/48994/16-п провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-3 КУпАП закрите за відсутністю в діях складу даного адміністративного правопорушення; постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.11. 2016 року № 757/48995/16-п провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 1633 КУпАП закрите за відсутності в діянні складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині щодо скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 28.12.2016 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, тому оспорювані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як незаконні та необгрунтовані.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № без дати;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № 02.11.2016 року;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 28.12.2016 року;

5. Стягнути з Офісу великих платників податків ДФС за рахунок державних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" судові витрати у сумі 258094,08 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 08 липня 2019 року

Суддя Н.Г. Вєкуа