Справа № 200/7199/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р. Справа№200/7199/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області

про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років, визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги ОСОБА_1 при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років, зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги ОСОБА_1 при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_2 .

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї в місті Донецьк народилася дитина - ОСОБА_2 .

Після отримання свідоцтва про народження дитини позивач відразу виїхати на підконтрольну Україні територію не могла, оскільки дитина була досить малою та постійно хворіла. Тільки в березні 2019 року позивач з сином виїхала до м. Торецьк.

З 26.03.2019 року позивач з сином знаходиться на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області.

В березні 2019 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, однак позивачу в усному порядку було відмовлено через те, що заява про призначення виплат надійшла пізніше ніж 12 місяців для звернення.

Позивач зі ЗМІ та Інтернет видань дізналася про наявні позитивні рішення судів, якими визнано протиправними дії УСЗН в частині незаконної відмови в призначенні допомоги при народженні дитини тимчасово переміщеним особам та зобов`язано призначити виплату цієї допомоги, тому 02 квітня 2019 року через адвоката знов звернулася до управління з інформаційним запитом про підстави відмови в призначенні допомоги та 23 квітня 2019 року отримала відповідь від 05.04.2019 року про пропуск нею 12-ти календарних місяців для звернення про призначення допомоги.

З зазначених підстав вважає дії відповідача щодо відмови у здійсненні соціальних виплат протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 04 липня 2019 року. Також ухвалою звільнено позивача від сплати судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідачем надано письмовий відзив (а.с. 24-26). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 26.03.2019 року звернулася з питання оформлення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідки ВПО позивачу та її дитині управлінням було видано, а 27.03.2019 року позивач звернулася з питання оформлення допомоги при народженні дитини. Спеціаліст управління повідомила позивача про відсутність в неї права на таку допомогу, тому 04.04.2019 року за вих. № 08/3-01127 позивачу було направлено повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім`ям з дітьми на адресу її реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва при народженні дитини.

Згідно свідоцтва про народження дитини, дитина позивача народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Виходячи з наведеного, управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки звернення позивача надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Стосовно призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років зазначає, що розділ ІV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років» Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» було виключено на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»» від 27.03.2014 № 1166- VІІ, тому в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 зв.бік).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у позивача з її чоловіком ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Донецьку народився син - ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно довідок від 26.03.2019 року № 1421- та № 1421- позивача та її сина взято на облік як внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10-11).

Судом встановлено, що 27.03.2019 року позивач звернулася до УСЗН військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області з заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 32-33).

Доказів звернення позивача з заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до трьох років сторонами до матеріалів справи не надано.

Рішенням відповідача - повідомленням № 08/3-01127 від 04.04.2019 року позивачу відмовлено у призначенні допомоги тому, що позивач звернулася до управління після спливу дванадцяти місяців після народження дитини (а.с. 30). Правовою підставою відмови вказано статтю 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови в призначенні допомоги при народженні дитини на дату звернення, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев`ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач вперше звернулася до УСЗН з пропуском встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

З пункту 12 Порядку №1751 вбачається, що виплата допомоги при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Суд наголошує, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні саме допомоги при народженні дитини.

В частині вимог щодо зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів звернення до УСЗН з заявою про надання такого виду допомоги, спірне рішення - повідомлення № 08/3-01127 від 04.04.2019 року взагалі не містить посилань на такий вид допомоги.

В частині зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини також слід відмовити з огляду на наступне.

Управління соціального захисту населення мають виключну компетенцію в питаннях призначення та виплати державної допомоги при народженні дитини.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку, суд не може підміняти УСЗН, уповноважений на виконання функцій з призначення державної допомоги при народженні дитини.

Відтак, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 27.03.2019 року № 677 і прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду, наведеної в даному рішенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви до управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 26.03.2019р. № 1421- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; адреса для листування зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області (місцезнаходження згідно даний з ЄДР: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, буд. 1, ) про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області в призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 .

Визнати незаконним та скасувати рішення управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області, викладене в повідомленні від 04.04.2018 року № 08/3-01124 про відмову ОСОБА_1 в наданні державної допомоги сім`ям с дітьми при народженні дитини ОСОБА_2 .

Зобов`язати управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2019 року № 677 і прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду, наведеної в даному судовому рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова