Справа № 0940/1815/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4162/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Калуської міської ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №1», Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4» про визнання протиправним та нечинним рішення, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Калуської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року (суддя першої інстанції Грицюк П.П., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 20.02.2019),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Калуської міської ради про визнання дій неправомірними, визнання нечинним рішення №43 від 19.03.2013 року «Про затвердження схем прибирання».

Судом було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 Також залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача КП «ЖЕО №1» та КП «ЖЕО №4».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради №43 «Про затвердження схем площ прибирання» від 19.03.2013, з моменту набрання рішенням суду законної сили. Зобов`язано Виконавчий комітет Калуської міської ради опублікувати резолютивну частину даного рішення у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням суду законної сили. В решті позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Мотивуючи незгоду, зазначив, що судом не встановлено як саме порушено права позивача оскаржуваним рішенням. Висновки суду про вплив вищевказаного рішення на формування тарифів за прибирання не відповідають дійсності, так як тарифи формуються, виходячи з розміру прибудинкових територій, а виконавчим комітетом затверджено схеми прибирання. Апелянт вказав, що при визначенні тарифів діє формула, згідно якої розмір прибудинкової території як вихідна величина не враховується. Тому оскаржуване рішення не має відношення до позивача і не впливає на його права та обов`язки або охоронювані законом інтереси.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Позивач, треті особи на стороні позивача, а також представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача КП ЖЕО №4 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки суду повідомлено не було, а тому слухання було проведено за їх відсутності.

Представник Виконавчого комітету Калуської міської ради Мельник Р.Я. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Наголошував на тому, що виконавчим комітетом затверджено схеми прибирання прибудинкових територій, і спірні правовідносини стосувалися до комунальних підприємств, які здійснювали таке прибирання.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Стасюк Н.П. також підтримала апеляційну скаргу та дала аналогічні пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначаються, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Абзацом 11 частини першої статі 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Частиною першою статті 11 цього ж Закону передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради (частина перша статті 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Підпунктами 1, 2 пункту «б» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку віднесено: здійснення заходів щодо розширення та вдосконалення мережі підприємств житлово-комунального господарства, торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розвитку транспорту і зв`язку та здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства тощо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), системний аналіз норм якого дає підстави дійти до висновку про те, що виконавчі органи мають повноваження щодо прийняття рішень у сфері житлово-комунального господарства, зокрема, й здійснювати регулювання умов надання житлово-комунальних послуг населенню на відповідній території.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2013 Виконавчим комітетом Калуської міської ради прийнято рішення №43 «Про затвердження схем площ прибирання» (том 1 а.с. 9). Дане рішення погоджено відповідними посадовими особами Калуської міської ради (том 1 зворотній бік а.с. 235) та прийнято одноголосно присутніми членами виконкому на засіданні виконавчого комітету 19.03.2013 року, що підтверджується протоколом №6 (том 3 а.с. 46-59).

Рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 19.03.2013 №43 «Про затвердження схем площ прибирання» оприлюднено 04.03.2013 на офіційному сайті Калуської міської ради, що підтверджується відміткою на рішенні (том 1 зворотній бік а.с. 235) та довідкою відповідача від 24.01.2019 (том 3 а.с. 60).

При цьому, оскаржуване рішення відповідачем прийнято відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 7, 14, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Враховуючи норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими керувався відповідач при прийняті даного рішення, дане рішення стосується сфери формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Так, вимоги статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, стаття 14 даного Закону - розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін/тарифів, а стаття 31 Закону встановлює порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Даним рішенням затверджено з 01.04.2013 схеми площ прибирання прибудинкових територій багатоповерхових будинків, які знаходяться на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №1» та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» згідно з додатками 1 і 2 відповідно.

У додатках 1 та 2 до рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради 19.03.2013 №43 зазначено перелік адрес будинків та площ прибирання (том 1 а.с. 10-12).

Встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі подання директора Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №1» від 25.02.2013 №130, до якого долучено схеми прибудинкових територій та перелік об`єктів (том 2 а.с. 240-242) та подання директора Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» від 28.02.2013 №99, до якого долучено схеми прибирання прибудинкових багатоповерхових будинків (том 2 а.с. 243-245).

Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №1» було надано завірені копії документів, які передували підготовці та затвердженню оскаржуваного рішення, які в подальшому представлено та досліджено судом, а саме: акт заміру прибудинкової території для визначення схем прибирання від 23.01.2013 (том 1 а.с. 248-251), схеми прибирання прибудинкових територій (том 2 а.с. 1-124).

Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №4» надано завірені копії документів, які передували підготовці та затвердженню оскаржуваного рішення, які в подальшому представлено та досліджено судом, а саме: акт прибудинкових територій для визначення схем прибирання від 07.03.2013 (том 2 а.с. 126-130), схеми прибирання прибудинкових територій (том 2 а.с. 131-213).

Судом досліджено вищевказані схеми прибирання прибудинкових територій та встановлено, що акти складені посадовими особами відповідних житлово-експлуатаційних організацій, де зазначено схематичне зображення та адресу будинку, схематичне зображення та площі прибирання в розрізі видів таких площ та їх розмірів.

Відповідно до положень ч. 1 ст 19 Земельного кодексу України за основним цільовим призначенням, землі України поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Згідно ч. 4 ст. 42 Земельного кодексу України розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 29.12.2011 № 389 затверджено «Методичні рекомендації щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків».

Методичні рекомендації щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків (далі - Методичні рекомендації) розроблено з метою організації роботи щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків та забезпечення належного їх утримання.

У цих Методичних рекомендаціях наведене поняття «прибудинкової території» вживається у такому значенні: прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно п. 6 Методичних рекомендацій розроблена проектна документація щодо визначення прибудинкової території може бути підставою для розробки землевпорядної документації, а також правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків.

Пунктом 7 Методичних рекомендацій передбачено, що погодження документації прибудинкової території може здійснюватися у порядку, визначеному органом місцевого самоврядування.

При цьому, згідно п. 8 даних Методичних рекомендацій, ініціювання питань щодо визначення прибудинкової території можуть здійснювати підприємства, організації, які утримують та обслуговують житловий фонд, об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельні кооперативи або інші юридичні чи фізичні особи, які за дорученням власника виконують функції з управління будинком.

Пунктами 9, 10 Методичних рекомендацій встановлено, що відповідні органи місцевого самоврядування можуть виступати замовником розробки документації та визначати її вид (детальний план території та/або проект прибудинкової території). Визначення виконавця робіт з розробки документації прибудинкової території багатоквартирного будинку можуть здійснювати органи місцевого самоврядування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, оскаржуваним рішенням вирішено затвердити схеми прибирання прибудинкових територій багатоквартирних будинків без виготовлення відповідної містобудівної та землевпорядної документації, винесення меж в натурі, а також без затвердження проекту розподілу територій.

При цьому, рішенням затверджено схеми прибирання прибудинкових територій багатоквартирних будинків для подальшого їх застосування при розрахунку тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Пунктом «д» частини 2 даної статті зазначено, що проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб є одним із видів документації із землеустрою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

З аналізу вище наведених нормативних актів, досліджених доказів та встановлених обставин, суд зазначає наступне, що жодними нормативними актами не передбачено такого виду документації як схеми прибирання прибудинкових територій. Для забезпечення належного утримання багатоквартирних будинків визначено поняття прибудинкових територій багатоквартирних будинків та забезпечення належного їх утримання. Відповідні підприємства, які утримують та обслуговують житловий фонд можуть тільки ініціювати питання щодо визначення прибудинкової території, а не визначати їх самостійно.

Визначається прибудинкова територія згідно відповідного проекту, який є землевпорядною документацією.

Доводи апелянта щодо непорушення оскаржуваним рішенням прав позивача суд відхиляє з таких підстав.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України.

Для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Судом встановлено, що позивач є мешканцем АДРЕСА_1 , та споживачем комунальних послуг.

За його будинком згідно оскаржуваного рішення закріплено площу прибирання прибудинкової території 1175 кв. м.

Позивач вважає, що таку встановлено необґрунтовано, що впливає на розмір оплати житлово-комунальних послуг.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість таких тверджень з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Положеннями статей 30-32 даного Закону встановлено, що державне регулювання цін/тарифів базується на принципах: нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства; відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості; гарантії соціального захисту населення при оплаті за житлово-комунальні послуги та випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Згідно до ст. 36 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій прибудинкової території багатоквартирного будинку здійснюється за рахунок коштів власників житлових і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, отриманих як плата за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 (далі - Порядок №869).

Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку №869 тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Пунктом 7 Порядку визначено, що витрати з прибирання прибудинкової території (Впт) визначаються за формулою Впт = (Оз + Вф + Н + М + І) : Пз, де Оз - заробітна плата; Вф - відрахування із заробітної плати внесків до Пенсійного фонду України та інших фондів соціального страхування; Н - накладні витрати; М - матеріальні витрати; І - обов`язкові платежі до бюджету; Пз - сумарна загальна площа (зазначена у технічному паспорті житлового будинку (гуртожитку) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку).

При цьому, суд звертає увагу на правомірність доводів апелянта, що у даній формулі береться як вихідна величина саме сумарна площа квартир та нежитлових приміщень будинку, а не розмір прибудинкової території, однак розмір території, що підлягає прибиранню враховується при визначенні інших показників, які беруться до уваги за вищевказаною формулою.

Так, на час прийняття оскаржуваного рішення був чинним Наказ Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 4 серпня 1997 року № 59, яким були затверджені рекомендовані норми часу та норми обслуговування для робітників і виробничого персоналу, зайнятих утриманням житлового фонду, якими визначались величини норм часу на 100 кв.м (годин).

Таким чином, суд зазначає, що від визначення розміру прибудинкової території залежать такі показники, як заробітна плата, відрахування із заробітної плати внесків до Пенсійного фонду України та інших фондів соціального страхування, накладні витрати, матеріальні витрати, обов`язкові платежі до бюджету, що є складовими для визначення витрат з прибирання прибудинкової території та впливають на розмір тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що згідно п. 20 Порядку №869 розмір прибудинкової території також впливає на вартість витрат з прибирання і вивезення снігу, посипання призначеної для проходу та проїзду частини прибудинкової території протиожеледними сумішами, що визначаються на підставі даних калькуляції, складеної з урахуванням індивідуальних норм прибирання і вивезення снігу та посипання протиожеледними сумішами, що затверджені органом місцевого самоврядування, залежно від площі території, з якої вивозиться сніг, відстані до пунктів звалищ, вартості вивезення, а також фактичної площі посипання зазначеної частини прибудинкової території.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зі змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду зрозуміло мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому оскаржуване судове рішення є обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Калуської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі № 0940/1815/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.