Справа № 803/414/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року№ 857/1742/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 3 травня 2018 року у справі №803/414/18 (суддя Ковальчук В.Д., рішення ухвалене об 11/50 год, м.Луцьк, повний текст складено 7 травня 2018 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологія Базальту» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Технологія Базальту» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві (далі - Головне управління) у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.01.2018 №№, , (далі - ППР №№ , , відповідно).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 3 травня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з оскарженим рішенням його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги наводить обставини справи та вказує, на правомірність прийняття оскаржуваних ППР, так як господарські операції ТОВ з його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Технобуд-Поліс» (далі - ТОВ-1) не мали реального товарного характеру. Звертає увагу на те, що згідно договору підряду від 01.08.2016 №1708 (далі - Договір), укладеного між позивачем та ТОВ-1, у реквізитах зазначено номер рахунку підприємства, відкритого в Публічному акціонерному товаристві «СБЕРБАНК» (далі - ПАТ) за розрахунковим рахунком НОМЕР_3 (далі - р/р № НОМЕР_3 ), який був відкритий згідно відомостей банківської установи лише 16.12.2016, в той час як Договір укладено 01.08.2016, що свідчить про те, що його укладено виключно для здійснення вигляду господарської операції. На підставі наведеного Головне управління вважає вказаний Договір підробленим. Також зазначає, що під час перевірки встановлено відсутність підпису у видатковому касовому ордері від 11.11.2015 №8 (далі - Видатковий касовий ордер) одержувача коштів, а тому правомірно встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі ТОВ на суму 100000 грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що виявлені контролюючим органом в ході проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ порушення вимог податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.11.2017 зареєстроване 28.08.2015 як юридична особа, основним видом економічної діяльності позивача є виробництво неметалевих мінеральних виробів (а.с.15).

В період з 28.08.2017 по 06.10.2017 відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ за результатами якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ податкового законодавства за період з 28.05.2015 по 30.06.2017, валютного - за період з 28.08.2015 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 28.08.2015 по 30.06.2017» (далі - Акт; а.с.22-40; 158-165).

На підставі Акта встановлено порушення позивачем вимог:

- пунктів 198.2, 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) в періоді, що перевірявся, на загальну суму 998484 грн, у тому числі: за грудень 2016 року в розмірі 995311 грн; за січень 2017 року - 3173 грн; та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2017 року в сумі 151221 грн;

- пункту 201.10 статті 201 ПК в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК та розділу 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затверджений наказом Міністерства фінансів України (далі - Мінфін) від 13.01.2015 №4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 30.01.2015 за №111/26556), щодо подання з помилками податкових розрахунків (форма №1-ДФ), за Ш квартал 2016 року та І квартал 2017 року;

- пункти 2.6, 2.8 глави 2, пункти 3.1, 3.3, 3.5 глави 3, пункти 4.2, 4.4 глави 4 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі - Положення №637) зі змінами та доповненнями.

Головним управлінням 03.11.2017 на підставі Акта прийнято:

ППР:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 12848105 грн (основне зобов`язання 998484 грн, штрафні (фінансові) санкції 249621 грн);

- № про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з ПДВ за червень 2017 року на суму 151221 грн;

- №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій 2062500 грн за порушення норм регулювання обігу готівки (а.с.16-21).

Не погодившись із вище переліченими ППР позивач оскаржив такі в адміністративному порядку (а.с.41- 44).

За наслідками розгляду такої скарги Державною фіскальною службою України (далі - ДФС) прийнято рішення від 22.01.2018 №2117/6/99-89-11-01-01-25 (далі - Рішення), яким зазначені ППР скасовані частково, а саме: ППР №№, скасовано в частині донарахування ПДВ та штрафних санкцій у відповідному розмірі та зменшення від`ємного значення ПДВ внаслідок нарахування перевіркою податкових зобов`язань на вартість браку; ППР № скасовано в частині застосованої штрафної санкції у сумі 1862500 грн (а.с.45-50).

У зв`язку з тим, що ППР від 03.11.2017 скасовані частково, а в іншій частині залишені без змін, Головним управлінням на підставі Акта та з урахуванням Рішення 26.01.2018 прийнято оскаржувані ППР:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 117236 грн (основне зобов`язанням 937781 грн, штрафні (фінансові) санкції 234445 грн);

№, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з ПДВ за червень 2017 року на суму 145552 грн;

№, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 200000 грн за порушення норм регулювання обігу готівки (а.с.51-54).

Вважаючи оскаржувані ППР безпідставними позивач знову скористався правом адміністративного оскарження, однак рішенням ДФС від 01.03.2018 №7472/6/99-99-11-01-01-25 скарга ТОВ була залишена без розгляду (а.с.57-60).

Прийняттю оскаржуваних ППР №№, , передували наступні події.

Так, в Акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що ТОВ включено до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціям з придбання в ТОВ-1 послуг, які не були оплачені та не були отримані, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2016 року в сумі 1083333 грн.

Тому відповідачем, зроблено висновок про нереальність здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ-1.

Водночас матеріалами справи підтверджується те, що між ТОВ (Замовник) та ТОВ-1 (Підрядник) укладено Договір (а.с.61-70).

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору Підрядник зобов`язується за завданням та за кошти Замовника власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи, зазначені в Кошторисі (Додаток №1 до Договору) (надалі - роботи) щодо об`єкту: Будівельні роботи системи подачі зрідженого кисню до печі по переплавці базальту за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вул. Липинського, 7 (надалі - «Об`єкт»), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Додатковою угодою №1 від 03.10.2016 до Договору внесено зміни до п.1.1 даного Договору, а саме додатково передбачено виконання будівельних робіт також щодо утеплення даху виробничої бази (корпус заводу по виготовленню утеплюючих матеріалів за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вул. Липинського, 7 ) (а.с.71).

Розрахунок вартості робіт зазначено в Додатку №1 до Договору (п.2.2 цього Договору).

Як передбачено пунктом 3.2 даного Договору, Підрядник зобов`язаний виконати роботи в строк, встановлений в календарному графіку виконання робіт, який є Додатком №2 до Договору. Роботи можуть виконуватися Підрядником цілодобово за умови дотримання чинного законодавства України щодо виконання робіт в нічний час.

Датою закінчення виконання певних робіт вважається дата їх прийняття Замовником за актом приймання-передачі (п.3.4 Договору).

На виконання умов зазначеного Договору ТОВ-1 виконало роботи на загальну суму 6500000,95 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 1083333,49 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних документів, а саме: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року, актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 12.12.2016, 13.12.2016, 14.12.2016, 15.12.2016, 16.12.2016, 19.12.2016, 20.12.2016; податкових накладних від 12.12.2016 №361, 13.12.2016 №362, 14.12.2016 №№365, 364, 363, від 15.12.2016 №366, від 16.12.2016 №367, 19.12.2016 №368, 20.12.2016 року №369 (а.с.130-138).

Роботи згідно Договору виконувались ТОВ-1 на заводі по виготовленню утеплюючих матеріалів, що є власністю позивача, який розташований по вул.Липинського, 7 в с.Струмівка Луцького району Волинської області та були необхідні для забезпечення виробничої діяльності позивача з виробництва мінеральної вати.

Зокрема, утеплення даху проводилось в приміщенні, що є власністю позивача на підставі свідоцтва про право власності від 21.10.2015 (а.с.114).

Інші будівельні роботи виконувались для забезпечення зберігання та подачі кисню зрідженого, який використовується ТОВ у процесі виробництва мінеральної вати.

Факт часткової оплати в сумі 5144000 грн ТОВ-1 за виконані роботи підтверджуються наступними копіями платіжних доручень: від 19.01.2017 №1153, від 24.01.2017 №1165, 26.01.2017 №1168, 30.01.2017 №1176, 31.01.2017 №1177, 02.02.2017 №8, 08.02.2017 №10 (а.с.139-143).

Роблячи висновок про нереальність здійснення господарської операції позивача з ТОВ-1 відповідач виходив із даних порушеного кримінального провадження №000006 за фактом розкрадання у 2015-2016 роках службовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспец» (далі - ТОВ-2) бюджетних коштів в особливо великих розмірах, які були виділені на виконання будівельних робіт за державним замовленням, однак перераховувалися на рахунки підприємств, в тому числі і на рахунки ТОВ-1 з метою переведення безготівкових коштів в готівку та штучного завищення витрат при проведенні безтоварних операцій.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Порядок формування податкового кредиту з ПДВ визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Пунктом 198.3 статті 198 ПК встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пунктом 201.4 статті 201 ПК податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов`язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов`язкових реквізитів, визначених ПК та видану суб`єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником ПДВ.

Як видно з матеріалів справи, ТОВ-1 склало та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних та надало позивачу вказані податкові накладні за господарською операцією, яка виникла у зв`язку укладенням та виконання Договору його сторонами (а.с.130-138).

Необхідно вказати, що Договір був виконаний ТОВ-1 у грудні 2016 року, а тому датою отримання позивачем наданих послуг є грудень 2016 року, що надає останньому право на віднесення сум податку до податкового кредиту за даною господарською операцією та відображення позивачем таких сум у декларації з ПДВ за грудень 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав на те, що позивач відобразив податковий кредит за першою подією - датою фактичного отримання послуг, а тому ТОВ позивачем не порушено вимоги пункту 198.2 статті 198 ПК.

При цьому, відповідачем не доведено, що господарська операція між ТОВ та ТОВ-1, по якій позивач формував податковий кредит та витрати, не носила реального характеру, оскільки, як видно із матеріалів справи, позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують факт здійснення господарської операції, що здійснювалась на підставі укладеного Договору та отримання послуг в межах здійснення господарської діяльності позивача.

Вказані вище документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 27 березня 2012 року у справі №21-737во10 висловив позицію, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 77 КАС податковим органом не надано, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Щодо посилань Головного управління на наявні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000006 за фактом створення невстановленими особами ТОВ-1 та інших підприємств з метою прикриття незаконної діяльності та за фактом розкрадання в 2015-2016 роках службовими особами ТОВ-2 бюджетних коштів в особливо великих розмірах, як на обставини, що підтверджують фіктивність операцій з контрагентом, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відкрите кримінальне провадження не може слугувати належним підтвердженням фактів порушень ТОВ-1 вимог податкового законодавства. Крім того, зазначене кримінальне провадження вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків та отримання вигоди відповідними службовими особами ТОВ-2, яке не є контрагентом ТОВ та жодним чином не стосується діяльності останнього. Протилежного Головним управлінням не наведено.

Аналіз норм ПК вказує на той факт, що у його змісті не міститься норм, які б покладали відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг), щодо обов`язку здійснювати контроль за дотриманням постачальниками вимог законодавства при здійсненні господарської діяльності, декларуванні ними податкової звітності.

Аналогічна позиція висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року в справі №21-47а10, який зазначив, що «чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг) на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту». Таким чином, порушення податкової дисципліни контрагентом не є підставою для відмови у праві на податковий кредит.

При цьому, відомості у вказаному кримінальному провадженні №000006 не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Такий висновок щодо подібних обставин викладений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року по справі №808/2360/17.

Також на думку апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано визнав неприйнятними доводи відповідача щодо наявності ознак підроблення Договору, так як такі ґрунтуються лише на припущеннях самого відповідача без підтвердження вказаного факту будь-якими доказами.

На підставі наведеного цей суд дійшов вірного висновку, що позивач правомірно відобразив в податковій декларації з ПДВ за грудень 2016 року податковий кредит за господарською операцію про отримання послуг на підставі Договору, що свідчить про протиправність прийняття оскаржуваних ППР №№ , .

Щодо прийнятого ППР № , то таким застосовано до позивача штрафну санкцію в розмірі 200000 грн. за порушення норм регулювання обігу готівки у зв`язку з тим, що відповідач під час перевірки встановив перевищення ліміту залишку готівки в касі ТОВ 11.11.2015 на суму 100000 грн. До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі того, що в наданій під час перевірки копії Видаткового касового ордеру відсутній підпис його одержувача - ОСОБА_1, який отримував дані кошти у зв`язку з поверненням поворотної фінансової допомоги згідно договору позики від 29.09.2015 №1/09.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Відповідно до пункту 4.3 цього Положення записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі.

Як передбачено пунктом 2.8 глави 2 Положення №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов`язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства (підприємця) може здаватися до операторів поштового зв`язку та небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку. Здавання готівкової виручки (готівки) здійснюється самостійно (у тому числі із застосуванням платіжних пристроїв та через пункти приймання готівки) або через відповідні служби, яким згідно із законодавством надано право на перевезення валютних цінностей та інкасацію коштів. Здавання готівкової виручки (готівки) може здійснюватися для зарахування на будь-який банківський рахунок підприємства (підприємця) на його вибір.

У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред`явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (пункт 3.5 глави 3 Положення №637).

З матеріалів справи видно, що на адресу ДФС позивач надсилав пояснення від 10.11.2017, в якому директор ТОВ ОСОБА_1 . підтверджує факт отримання 11.11.2015 грошових коштів у розмірі 100000 грн в касі підприємства в якості повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору позики від 29.09.2015 №1/09 (а.с.145).

Між тим, як слідує з копії Видаткового касового ордеру, в ньому наявний підпис одержувача, а тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем пункту 2.8 глави 2 Положення №637 є помилковими.

Таким чином, відповідачем протиправно застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 200000 грн за порушення норм регулювання обігу готівки.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції за якими висновки контролюючого органу, що викладені в Акті не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, тому позов про визнання протиправними та скасування ППР №№, , підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 3 травня 2018 року - без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 8 липня 2019 року.