Справа № 560/10/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/10/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

09 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С. Капустинського М.М. ,

з участю секретаря судового засідання : Зозуля К.Т.

позивача, представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01.09.2018 №110 про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахування раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням №110 від 01.09.2018 Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з тим, що термін між первинним оглядом та в подальшому встановленням групи інвалідності перевищує два роки. Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки норми абзацу 2 частини 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзац 2 пункту 8 Порядку встановлюють єдиний випадок, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється - сплив понад дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності та зміною групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності. Вказує, що вперше встановлення інвалідності відбулося в липні 2018 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 16.07.2018 серії АВ №1118107, в листопаді 2014 році на підставі довідки МСЕК від 17.11.2014 серії АГ№0004239 встановлено 15% втрати працездатності, без встановлення інвалідності.

Ухвалою від 08.01.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 07 лютого 2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд залучив Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України як другого відповідача у справі № 560/10/19.

У поданому до суду першої інстанції відзиві Адміністрація Державної прикордонної служби України зазначила, що 17 листопада 2014 року Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія згідно з довідкою від 17.11.2014 серії АГ№0004239 установила позивачу 15% втрати працездатності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби. Згідно з рішенням Адміністрації Держприкордонслужби від 23.12.2014 №249 Чопським прикордонним загоном позивачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 12789, 00грн.

16 липня 2018 року Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія установила позивачу II (другу) групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Відповідно до довідок МСЕК від 17.11.2014 серії АГ № 0004239 та від 16.07.2018 серії АВ №118107 термін між первинним оглядом та в подальшому встановленням групи інвалідності складає понад два роки. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється. Оскільки зміна групи інвалідності у позивача відбулася майже через 4 роки (понад два роки) після первинного встановлення інвалідності, то правові підстави для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу відсутні. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України в поданому до суду відзиві також вважає, що підстави для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення 2 групи інвалідності відсутні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України , Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.09.2018 №110 про відмову у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України та Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач - Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Адміністрацією Держприкордонслужби на день надходження документів рішення про відмову приймалось виключно в межах та у спосіб визначений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки ч. 4 ст. 16-3 вище визначеного Закону чітко регламентує, що у випадку спливу дворічного строку виплата не проводиться. Крім цього, при встановленні групи інвалідності МСЕК зазначає і відсоток втрати працездатності особі, а тому твердження суду, що право на виплату військовослужбовцю виникає виключно при зміні або групи або відсотку втрати працездатності, тільки у другому (повторному) огляді встановлена ступінь втрати працездатності не відповідає вищезазначеним нормативно - правовим актам, оскільки при встановленні будь-якої групи інвалідності змінюється і відсоток втрати працездатності.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 10.06.2019 року призначено до апеляційного розгляду.

Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) у поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим та не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства. Вважає, рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року слід скасувати, у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 наказом начальника Західного регіонального управління (1 категорії) від 15.06.2018 року № 239-ос звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу центру наказом начальника Кінологічного навчального центру від 18.06.2018 року №117-ос. 17 листопада 2014 року Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу 15% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 17.11.2014 серії АГ№0004239. На підставі вказаної довідки та заяви позивача Чопський прикордонний загін, відповідно до рішення від 23.12.2014 №249, затвердженого Головою Державної прикордонної служби України, виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 12789,00 грн. 16.07.2018 Хмельницька обласна медико-соціальна експерта комісія встановила позивачу другу групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.07.2018 серії АВ№1118107. В липні 2018 року позивач звернувся із заявою до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про направлення документів до Державної прикордонної служби України для розгляду питання, щодо виплати одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи.

25.07.2018 Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України склав висновок про неможливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Рішенням №110 від 01.09.2018 Державна прикордонна служба України відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на підставі абзацу другого пункту 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзацу другого пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку із тим, що інвалідність позивачу встановлена після встановленого законодавством дворічного строку.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачі звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачі неналежним чином розглянули заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Тому, необхідно визнати протиправним та скасувати рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.09.2018 №110 про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України та Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно частини першої статті 16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 статті 16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час встановлення групи інвалідності та звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Відповідно до частини 4 статті 16-2 Закону №2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Таким чином, право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, визначається при умові, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності відповідно.

Зазначені положення статті 16-3 застосовуються під час вирішення питання щодо отримання допомоги у випадку встановлення під час повторного огляду вищої (порівняно з вже встановленою) групи інвалідності, або встановлення більшого (порівняно вже встановленим раніше) відсотка втрати працездатності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2018 року Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія вперше установила позивачу II (другу) групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ№1118107 від 16.07.2018. Отже, з урахуванням пункту 3 Порядку №975 право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням вперше ІІ групи інвалідності, виникло у позивача 16 липня 2018 року. Тому, суд першої інстанції вірно зазначив, що обмеження передбачене пунктом 8 Порядку № 975 та абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII щодо позивача не застосовується.

Крім того закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VІІІ), яким був доповнений пункт 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, набрав чинності з 01.01.2017 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 16 липня 2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Колегія суддів погоджується з тим, що висновки відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, є помилковими. При цьому, інші підстави для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.09.2018 №110, не наведені.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає вірним твердження суду про безпідставне посилання відповідача на рішення апеляційних адміністративних судів у справах №725/4136/17, №140/2185/18, оскільки відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного, рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги від 01.09.2018 №110, у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності понад два роки після первинного встановлення втрати працездатності, суперечить вимогам Закону №2011-XII.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахування раніше виплаченої суми, слід врахувати, що умови призначення визначені пунктом 6, порядок призначення одноразової грошової допомоги - пунктами 12-13 Порядку №975.

Відповідно до пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з пунктом 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду, що рішення про призначення або відмову у призначені одноразової грошової допомоги приймає Адміністрація Державної прикордонної служби України, а не Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України.

Висновок Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про неможливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 25.07.2018 складений з перевищенням повноважень наданих пунктом 13 Порядку №975. Тому, рішення про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги прийняте Адміністрацією Державної прикордонної служби України з порушенням процедури, визначеної Порядком №975.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачі не належним чином розглянули заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, тому позов підлягав задоволенню частково, а саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.09.2018 №110 про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

При вирішенні питання щодо апеляційної скарги відповідача судова колегія враховує те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції вирішує справу в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Моніч Б.С. Капустинський М.М.