Справа № 520/11154/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Лях О.П.,
Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,
при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Хонюкової Т.О.,
25 березня 2019 року до Харківського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшла уточнена заява про визнання протиправної бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, якою заявниця просила:
- постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області виплатити пенсію ОСОБА_2 за період з 01.05.2016 по 30.09.2018 без врахування положень постанов КМУ № 335 від 25.04.2018 та № 365 від 08.06.2016 в частині відсутності окремого порядку і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;
- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності начальника Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 .
Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення заяви позивача про визнання бездіяльності протиправною, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для її задоволення.
Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції.
Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.
Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.
Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити з 01.10.2018 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць;

- зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести повний розрахунок по пенсійних виплатах з ОСОБА_2 за період з 01.11.2017 по 30.09.2018;

- зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити по суті у спосіб прийняття окремого письмового рішення з урахуванням постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по зразковій справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) питання з приводу нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за період з 01.05.2016 по 31.10.2017;

- у решті вимог позов залишено без задоволення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 набрало законної сили 14.02.2019.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, відповідно до статті 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до чч.2 та 3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, в положеннях ч.1ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Колегія суддів відмічає, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені ст.ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно із ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити з 01.10.2018 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць; зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести повний розрахунок по пенсійних виплатах з ОСОБА_2 за період з 01.11.2017 по 30.09.2018; зобов`язано Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити по суті у спосіб прийняття окремого письмового рішення з урахуванням постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по зразковій справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) питання з приводу нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії за період з 01.05.2016 по 31.10.2017;

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Харківським приміським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області нарахована до виплати позивачу сума пенсії як за період з 01.05.2016 по 31.10.2017, так і за період з 01.11.2017 по 30.09.2018 фактично не виплачена.

Тобто, рішення суду Харківським приміським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області в повному обсязі не виконане.

В той же час, відповідачем вказано, що виплата вищезазначеної доплати за минулий час буде провадитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент розгляду даної справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено.

Однак відсутність відповідного нормативно-правового документу, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не може бути визнано обґрунтованою підставою для позбавлення особи такого права.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період чітко закріплено у ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Таким чином, посилання відповідача на те, що пенсія позивачу буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прямо суперечить ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та свідчить про застосування до позивача, як до внутрішньо переміщеної особи, дискримінаційного підходу, порівняно з іншими пенсіонерами, в той час, коли наявний єдиний механізм виплати пенсій громадянам України за минулий час згідно з чинним законодавством.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів також зазначає, що в рішенні від 03.05.2018 по зразковій справі №805/402/18 Верховний Суд зазначив, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас Суд зазначає, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Згідно із ч.6 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч. 2 ст. 249 КАС України).

Беручи до уваги вищевказане, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям окремої ухвали, якою визнати неправомірною бездіяльність Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 в повному обсязі.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 249, 250, 310, 315, 317, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/11154/18 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 по справі № 520/11154/18 - скасувати.

Прийняти окрему ухвалу, якою визнати неправомірною бездіяльність Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 в повному обсязі.

Зобов`язати Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, що призвело до невиконання в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі № 520/11154/18.

В іншій частині вимог - відмовити.

Про вжиті заходи повідомити Другий апеляційний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена особами, яких вона стосується, у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 09 липня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц