Справа № 160/5298/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
27 червня 2019 р.Справа №160/5298/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Відповідача-1: Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Відповідач-2: Заступника міського голови Підгородненської міської ради Кроленка Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення, -
07.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відповідача-1: Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Відповідач-2: Заступника міського голови Підгородненської міської ради Кроленка Олександра Миколайовича, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району «Про зупинення будівельних робіт та відновлення пересування по пішохідній дорожці за адресою: м. Підгородне, пров. 3-й Дніпровський між будинками № 14 та № 16» від 21 березня 2019 року № 972;
- визнати протиправними дії заступника Підгородненського міського голови Кроленка Олександра Миколайовича, щодо організації та вчинення ним за участю інших осіб близько 18:00 годин 21 березня 2019 року руйнування встановленої мною огорожі та проникнення на територію належних мені на праві приватної власності земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0, 086 га, цільового призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0, 054 га, цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства;
- зобов`язати заступника Підгородненського міського голови Кроленка Олександра Миколайовича утриматися від дій, направлених на проникнення до мого володіння - належних мені на праві власності земельних ділянок без передбачених чинним законодавством України підстав, а також від перешкоджання будівництву мною паркану по межах земельних ділянок кадастрові номери: НОМЕР_2 , НОМЕР_1.
Ухвалою суду від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
26.06.2019 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якому остання, з урахуванням уточненої заяви про забезпечення позову, просить суд:
- зупинити дію рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району «Про зупинення будівельних робіт та відновлення пересування по пішохідній дорожці за адресою: м. Підгородне, пров. 3-й Дніпровський між будинками № 14 та № 16» від 21 березня 2019 року № 972.
Необхідність забезпечення позову позивач мотивує тим, що рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району «Про зупинення будівельних робіт та відновлення пересування по пішохідній дорожці за адресою: м. Підгородне, пров. 3-й Дніпровський між будинками № 14 та № 16» від 21 березня 2019 року № 972 суперечить ч.ч.1, 2 ст. 30, ст. 41 Конституції України, ч.ч.1,2,3 ст. 321 ЦК України, абз.2 ч.2 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.6 Постанови КМУ від 07.06.2017 року №406.
Позивач окремо зазначає, що виконання оскаржуваного рішення може спричинити значну шкоду його законним правам та інтересам. Фактичне виконання оскаржуваного рішення може призвести до зупинення будівельних робіт на земельних ділянках, що належать позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши зазначені у заяві про забезпечення позову доводи позивача та матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ № 2 від 06 червня 2008 року в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
В той же час, суд враховує, що згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що необхідним є вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, які є повністю співмірними з позовними вимогами та відповідають принципу адекватності заходу забезпечення.
Як встановлено матеріалами справи та не спростовується жодною з сторін, земельні ділянки (кадастровий номер НОМЕР_4 , загальною площею 0,1000 га) та (кадастровий номер НОМЕР_5 , загальною площею 0,0667 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у власності гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок та домоволодіння від 30.10.2018 року.
Земельні ділянки (кадастровий номер НОМЕР_6 , загальною площею 0,086 га) та (кадастровий номер НОМЕР_2 , загальною площею 0,054 га), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перебувають у власності гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок та домоволодіння від 25.05.2005 року.
Між земельними ділянками пров. ІІІ Дніпровський 14 та пров. ІІІ Дніпровський 16 розташована пішохідна доріжка.
Як вбачається з акту обстеження земельних ділянок Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 03.12.2018 року, при встановлені (відновленні) меж земельних ділянок сертифікованим інженером-геодезистом встановлено, що координати земельних ділянок, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_6 , загальною площею 0,086 га) та (кадастровий номер НОМЕР_2 , загальною площею 0,054 га) частково накладаються на стежку зі сторони пров. ІІІ Дніпровський ширина пішохідної доріжки складає 57 см., зі сторони вул. Дніпропетровська ширина пішохідної доріжки складає 40 см.
На підставі зазначених висновків акту обстеження земельних ділянок позивача, відповідачем прийнято рішення №972 від 21.03.2019 року, яким зупинено будівельні роботи та відновлено пересування мешканців по пішохідній доріжці.
Суд звертає увагу, що відновлення пересування мешканців по пішохідній доріжці відбулось за рахунок використання частин земельних ділянок, які на праві власності належать позивачу.
Суд наголошує, що Конституцією України та Законами України кожному гарантоване право щодо вільного володіння та використання свого майна на власний розсуд. Крім того, нормативно-правовими актами також встановлено, що не можливо допущення звуження встановлених законом прав та охоронюваних законом інтересів.
Зі змісту позовних вимог видно, що рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району «Про зупинення будівельних робіт та відновлення пересування по пішохідній дорожці за адресою: м. Підгородне, пров. 3-й Дніпровський між будинками № 14 та № 16» від 21 березня 2019 року № 972 відновлює пересування фізичних осіб, тобто фактично дозволяє особам, всупереч встановленому законом порядку користуватися майном, а саме земельними ділянками, які належать позивачу.
Окремо, суд звертає увагу, що в зазначеній справі суду не було поставлено на вирішення питання щодо майнових прав учасників справи, не ставиться під сумнів речові права (права власності осіб), що свідчить про відсутність спору про право. Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень використавши свої владні управлінські функції, прийняв оскаржуване рішення, яке має вплив на права, свободи та інтереси позивача.
Таким чином, позивачем належним чином обґрунтовано, що до ухвалення рішення в даній справі наразі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, з метою захисту яких він звернувся до суду, і для поновлення таких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Оскільки правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, позивачем доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі, та того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При обранні способу забезпечення позову суд враховує вимоги ч.2 ст.151 КАС України, відповідно до якої суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Зважаючи на викладене у сукупності, а також те, що правомірність оскаржуваного рішення буде встановлюватися судом в межах даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що виконання останнього до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, створює очевидну небезпеку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, та, відповідно, неможливість ефективного захисту (поновлення) порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Суд, дослідивши позовну заяву та додані матеріали вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідають його предмету та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Відповідача-1: Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району, Відповідач-2: Заступника міського голови Підгородненської міської ради Кроленка Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Зупинити дію рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району «Про зупинення будівельних робіт та відновлення пересування по пішохідній дорожці за адресою: м. Підгородне, пров. 3-й Дніпровський між будинками № 14 та № 16» від 21 березня 2019 року № 972.
Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Пунктом 2 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасування забезпечення позову.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський