Справа № 522/7467/19
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/7467/19
Провадження №2-а/522/599/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби МВС України, поліцейського інспектора патрульної поліції в Одеській області ДПП капрала Рибчинського Владислава Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.05.2019 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби МВС України, поліцейського інспектора патрульної поліції в Одеській області ДПП капрала Рибчинського Владислава Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просив скасувати постанову Серії ДП18 №023065 від 18.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., також просив закрити відносно нього справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову вказано, що він 18.04.2019 року о 11.05 год. в Одеській області, Біляївський район, 445 км, М 05, керував автомобілем Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений інспектором патрульної поліції капралом Рибчинським В.В., який повідомив його, що ним порушено ПДР, а саме, перевищено швидкість руху. Зазначене правопорушення було зафіксовано приладом вимірювач швидкості LTI 20-20 TruCAM №000790, після чого поліцейським 3 роти 3 батальйону УПП в Одеській області було винесено постанову серії ДП18 №023065 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Відповідно до зазначеної постанови, 18.04.2019 року в Одеській області, Біляївський район, 445 км, М 05, водій керував транспортним засобом Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 110 км/год. в зоні дії знаку «Обмеження максимальної швидкості руху» 70 км/год., чим перевищив максимальне обмеження на 40 км/год., чим порушив пп.12.9.б ПДР. Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він рухався із швидкістю визначеною дорожніми знаками та розміткою, також вважає, що інспектором управління патрульної поліції порушено процедуру, оскільки постанова мала бути розглянута не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем знаходженням органу, а не зупинки транспортного засобу; крім цього порушено його Конституційне право на отримання правової допомоги, а тому дана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позову, які позивач усунув 23.05.2019 року.

Ухвалою суду від 31.05.2019 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 07.06.2019 року.

У судове засідання призначене на 07.06.2019 року не з`явилися, розгляд справи відкладено на 04.07.2019 року.

02.07.2019 року на адресу суду від УПП в Одеській області ДПП надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що

03.04.2019 року в ході виконання службових обов`язків інспектор патрульної поліції 3-ої роти 3-го батальйону УПП в Одеській області ДПП капрал поліції Рибчинський В.В. виявив транспортний засіб Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який 18.04.2019 року приблизно о 11.05 год. рухався в Одеській області, Біляївський район, 445 км, М 05, зі швидкістю 110 км/год., чим порушив д.з.3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - 70 км/год. на 40 км/год., порушивши п.12.9.б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.Вважає постанову про накладення адміністративного стягнення законною і обґрунтованою, а позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, оскільки наявність свідоцтва про повірку є єдиними і достатнім документом, що підтверджує, що прилад TruCam є вимірювальним приладом і його можна використовувати для фіксації перевищення швидкості. Стосовно правомірності використання працівниками патрульної поліції приладу TruCam, зазначає, що Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 зазначений пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Оскільки прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація не обмежена нормами чинного законодавства.

У судове засідання призначене на 04.07.2019 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю.

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.205 КАС України).

З урахуванням ч.1 ст.205 КАС України, строків розгляду даної категорії справ, за наявності відзиву від відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.250 КАС України).

У зв`язку з цим датою складання повного тексту рішення є 09.07.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.04.2019 року ОСОБА_1 інспектором 3-ї роти 3-го батальйону УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Рибчинським В.В. за постановою серія ДП18 №023065 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

У постанові серії ДП18 №023065 зазначено, що ОСОБА_1 18.04.2019 року о 11.05 год., в Одеській області, Біляївський район, 445 км, М 05, керуючи транспортним засобом Audi А6, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 110 км/год., в зоні дії знаку «Обмеження максимальної швидкості руху» - 70 км/год., чим перевищив максимальне обмеження на 40 км/год., чим порушив пп.12.9.б ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгиСАМ LTI 20/20 №ТС000523.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху».

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору, швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Розділами 8, 33 Правил дорожнього руху встановлені, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п.8.1).

Дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки;д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені (п.8.4).

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Згідно з п.12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Зона дії знаків 3.29 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

У відповідності до п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положенням ч.1 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів».

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Оцінюючи доводи відповідача стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, суд вважає їх не достатньо обґрунтованими із наступних підстав.

Діючим законодавством зокрема Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 №1314-УІ (набрав чинності 01.01.2016) не передбачено повторного проходження процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України. Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно наказу Мінекономрозвитку від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься і лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCam. Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік.

Відповідачем до суду надано як доказ свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/12167 від 22.10 2018 року про проходження міжповірочного інтервалиу лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCam №000523. В оскаржуваній постанові зазначено, що використовувався лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCam № 000790. За таких обставин суд не може визнати як доказ прававомірності застосування лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCam № 000523, що підтверджує провину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення. Крім цього відповідно до ст.94 КАС України, документи мають подаватися в оригіналі або належним чином завіреній копії. Заявник, який подає документи в копіях, має вказати про наявність у нього або іншої особи оригіналу. Засвідчення вірності копії документа оригіналу здійснюється шляхом проставлення власноручного підпису і дати. Особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї. На сьогодні також діє Національний стандарт України «…Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 №55. Його положення поширюються на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування, а також на підприємства, установи, організації всіх форм власності (п.1.1). Стандарт також містить вимоги до відмітки про засвідчення копій документів (п.5.27).

Підсумовуючи положення цих нормативних документів, можна зробити висновок, що відповідач не надав до суду належним чином завірені письмові докази на обґрунтування правомірності своїх дій. Відповідач у своєму заперечені обґрунтовуючи правомірність своїх дій зокрема посилається на експертний висновок Державної служби спец зв`язку та захисту інформації України від 27.09.18 року №04/02/033008 який, підтверджує можливість використання виробу "TruCAM LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc., США. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Але, виходячи з обставин справи відповідач повинен був надати належним чином завірені копії письмових доказів а саме експертний висновок Державної служби спецзв`язку та захисту інформації України від 27.09.18 року №04/02/033008 на прилад LTІ 20/20 TruCAM №000790, який зазначено у оскаржуваній постанові. Відповідно до Закон України "Про інформацію" стаття 3; Закон України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" стаття 8; Закон України "Про захист персональних даних" стаття 24; Закон України "Про доступ до публічної інформації" розділ 2; Правила забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2006 року №373 зі змінами та доповненнями пункти 4-6, 9, 13, 16; з метою забезпечення захисту інформації в автоматизованій системі реєстрації,обліку та контролю транспортних засобів, їх власників та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху впроваджується Комплексна система захисту інформації (далі - КСЗІ) з підтвердженою відповідністю.

Зробити висновок щодо неможливості довільної зміни отриманих за допомогою відомостей, їх коригування, знищення, несанкціонованого доповнення, втручання в роботу Пристрою можна лише у разі позитивних результатів державної експертизи або сертифікації у сфері захисту інформації. Згідно з законодавством України у сфері захисту інформації використання засобів захисту інформації (у визначенні ДСТУ 3396.2-97) та КСЗІ в автоматизованих системах вважається легальним, якщо вони мають документальне підтвердження своєї відповідності вимогам, встановленим нормативно-правовим актами. Для засобів захисту інформації це - Експертний висновок або сертифікат відповідності, а для КСЗІ атестат відповідності.

Відповідачем по справі не надано належним чином завірений письмовий доказ, а саме, атестат відповідності Комплексної системи захисту інформації (КСЗІ) відповідно до вимог ДСТУ 3396.2-97 а наданий неналежно завірений експертний висновок Державної служби спец зв`язку та захисту інформації України від 27.09.18 року №04/02/033008 на прилад LTІ 20/20 TruCAM №000523 є недопустимим доказом по справі. Фото автомобіля Ауді А6 з приладу LTI 20/20 TruCAM, яке надано суду як доказ в відзиві на позов, не є належним доказом того факту, в розумінні ст.73 КАС України, що позивач скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки з наданого фото не вдається ідентифікувати, що це саме автомобіль позивача з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Крім того, час зафіксованого на фото правопорушення не збігаєтеся із часом складання оскаржуваної постанови.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів скоєння правопорушення позивачем. За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім цього, у законодавстві не встановлено перелік технічних засобів для визначення швидкості руху, спеціальні технічні засоби, які працюють в автоматичному режимі, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та не прописаний порядок їх використання.

Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 1 березня 2010 року №33 "Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 березня 2010 р. за № 262/17557) - втратив чинність на підставі наказу МВС від 26.12.2018 №1052 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2010 року №33". Відповідно до вимог діючого законодавства використання технічних засобів у діяльності правоохоронних органів, повинне мати певні юридичні підстави. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази, одержані з порушенням закону, судом, органом владних повноважень (посадовою особою) при розгляді й вирішенні справи не беруться до уваги (ст. 74 КАС України, ст. 251 КУпАП). Це пряма заборона брати до уваги докази, одержані незаконним шляхом. Правовий порядок і процесуальна форма збирання, закріплення, перевірки і оцінки доказів виступають як гарантії забезпечення законності й верховенства права у розгляді та вирішенні адміністративних справ.

Конституційний Суд в своєму рішенні від 20.10.2011 №12-рп/2011 щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.62 Конституції України (про докази, отримані незаконним шляхом) зазначив, що (254к/96-ВР) "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Згідно ст.18 Закону Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Починаючи з 1997 року Україна є членом Конвенції про захист прав і основних свобод людини (надалі - Конвенція). Держави, які ратифікували Конвенцію, взяли на себе зобов`язання згідно зі статтею 1 Конвенції гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в Розділі 1 цієї Конвенції.

У ч.ч.1-3 статті 6 Конвенція вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який…встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку; кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. На обов`язковість рішень Констутиційного суду України вказує ч.3 ст.150 Конституції України: "Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Акти Конституційного Суду України, в яких він дає своє розуміння положень Конституції і законів України, умовно можна вважати їх складовою частиною. Застосування відповідних норм на практиці здійснюється з урахуванням позиції органу конституційної юстиції з відповідного питання. За таких обставин пояснення відповідача викладені у відзиві суперечать висновкам Конституційного Суду України з чим погодитись суд не може.

Згідно з ч.1 ст.268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. В Інструкції №1395 від 07.11.2015р. розділі ІІІ п.4 зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП. Очевидно, що тлумачення на користь особи у разі сумнівів щодо доведеності її вини, як передбачено ст.62 Конституції України і, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України N23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року, цей принцип розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, стосується й суперечності між собою різних правових норм, що стосуються процесу доведення вини особи.

Первинним у цьому має бути саме дотримання прав особи, і взагалі принципу верховенства права, у відповідності до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дії відповідача формально відповідали ст.ст.222, 258 КпАП України, але це не може бути підставою для ігнорування порушень зазначених прав та гарантій, а також прямого порушення ст.276 ч.1 КпАП України з урахуванням її тлумачення Конституційним Судом України та Конституційних прав позивача щодо доведеності вчинення правопорушення позивачем.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 023065 від 18.04.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, серед інших, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (п.1 ч.1 ст.20 КАС України).

Статтею 293 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і, серед іншого, скасовує постанову і закриває справу.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення (ст.247 КУпАП).

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що всупереч ст.280 КУпАП, під час винесення постанови 18.04.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем були з`ясовані не всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не доведено, що позивачем було порушено Правила дорожнього руху України.

Аналіз долучених до справи документів не дає підстав стверджувати, що 18.04.2019 року мало місце вчинення адміністративного правопорушення позивачем та наявності його вини. Пояснення позивача не спростовані належними та допустимими доказами зі сторони відповідача.

На спростування вказаних тверджень відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, у відповідності до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.80, 81, 121-126, 1271-129, ч.ч.1, 2, 3, і 4 ст.130 і ст.139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, термін "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 р. №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 276 КУпАП.

Відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції

У відповідності до п.9 ч.3 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

У відповідності до п.10 ч.3 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.11 ч.3 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до п.5 ч.4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст. 285 КУпАП). Копія постанови протягом 3-х днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу. Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затверджені Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу.

Тобто під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тому з цих підстав позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Таким чином з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про визнання протиправними та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме з підстав недоведеності вини ОСОБА_1

.Крім того, позивач просить провадження по адміністративній справі у відношенні нього закрити

Враховуючи положення п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 у частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №023065 від 18.04.2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, оцінюючи у сукупності представлені докази, вимоги позивача, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувати постанову капрала поліції ІПП 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Рибчинського Владислава Васильовича серії ДП18 №023065 від 18.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 294 КАС України, ст.ст.9, 23, 30, 33, ч.1 ст.122, 222, 251, 252, 254, 257, 258, 268, 276, 278, 280, 283 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної служби МВС України (місцезнаходження: м.Одеса, вул.Ак.Корольва, 5), поліцейського інспектора патрульної поліції в Одеській області ДПП капрала Рибчинського Владислава Васильовича (місцезнаходження: м.Одеса, вул.Ак.Корольва, 5) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 №023065 у справі про адміністративне правопорушення від 18.04.2019 року, винесену капралом поліції ІПП 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Рибчинським Владиславом Васильовичем, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №023065 від 18.04.2019 року.

У частині позову ОСОБА_1 з підстав щодо порушення процедури складання постанови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м.Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.