Справа № 420/1496/19
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1496/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Кудряшової А.В.

За участю сторін:

Представника позивача: Селюкової А.В.

Представника відповідача: Литвинчук Т.В.

Представника третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» до головного управління ДФС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» до головного управління ДФС (Державної фіскальної служби) в Одеській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 110-120) просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № та № від 14.12.2018 року, № від 18.02.2019 року; зобов`язати ГУ ДФС в Одеській області внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТОВ «Бефініт Ком» у розмірі 21 720 084,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки головного управління ДФС в Одеській області, викладені в актах перевірки від 29.11.2018 року №2627/15-32-14-10-11/41571035 «Про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України ТОВ «Бефініт Ком» за митною декларацією від 25.10.2017 року №UA100110/2017/110205» та від 06.12.2019 року №192/15-32-12-02/41571035 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Бефініт Ком» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за листопад 2018 року» є необґрунтованими, а прийняті на підставі цих висновків податкові повідомлення-рішення є протиправним та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з боку ТОВ «Бефініт Ком», як при нарахуванні та сплати митних платежів, так і при формуванні сум податкового кредиту та віднесенні їх до сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відсутні будь-які порушення вимог Податкового та Митного кодексів України.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

17.05.2019 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

29.05.2019 року, 14.06.2019 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких учасники справи надали пояснення, в тому числі письмові (т.2 а.с.229-235), заяву про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.110-120), відзив на адміністративний позов (т.1 а.с.77-180, т.2 а.с.203-206), відповідь на відзив (т.1 а.с.106-109, т.2 а.с.209-213) та додаткові письмові докази (т.1 а.с.125-250, т.2 а.с.1-191, 215-219, 237-248, т.3 а.с.2-118).

Ухвалою суду від 14.06.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (т. 2 а.с. 224). В той же день підготовче провадження у справі було закрито та призначений розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник головного управління ДФС в Одеській області проти задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (т.1 а.с.77-180, т.2 а.с.203-206) та наполягала, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, винесеним у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до суду не з`явився, головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області було повідомлено про дату, час та місце судового засідання у справі належним чином та своєчасно, а тому на підставі вимог п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України та за згодою сторін судом було вирішено розглянути справу за відсутності органу казначейської служби.

Судом у справі було встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» є юридичною особою, видом економічної діяльності якого, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуту підприємства, є: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; неспеціалізована оптова торгівля (основний) (т.1 а.с.57-68).

В період з 19.11.2018 року по 21.11.2018 року на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 13.11.2018 року №8801 головним державним ревізором-інспектором відділу митного аудиту управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області Бровченко Л.М. було проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України ТОВ «Бефініт Ком» за митною декларацією від 25.10.2017 року №UA100110/2017/110205.

За результатами перевірки податковим органом було складено акт №2627/15-32-14-10-11/41571035 від 29.11.2018 року (т.1 а.с.13-23), у висновках якого зазначено про порушення позивачем наступних норм законодавства:

- пункту 2 частини 2 статті 52, статей 260, 261, 69, частини 1, пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, основних правил інтерпретації УКТЗЕД, затверджених Законом України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року, в результаті чого позивачем занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 66559,03 грн.;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 179709,40 грн.

За результатами вищезазначеної перевірки головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 14.12.2018 року (т.1 а.с.25), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 66559,03 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 16639,76 грн.;

- № від 14.12.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 179709,40 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 44927,35 грн. (т.1 а.с.26).

Також судом встановлено, що 20.12.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» подало до головного управління ДФС в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за податковий період листопад 2018 року (т.1 а.с.170-171), до якої (в тому числі) увійшли суми за митною декларацією від 25.10.2017 року №UA100110/2017/110205. При цьому у рядку 19 Декларації позивачем було зазначено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 21 941 731,00 грн., а у рядках 20.2 та 20.2.1 - суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 21 720 084,00 грн.

Також позивачем до декларації були додані розрахунок суми бюджетного відшкодування, сформованого за рахунок сум податкового кредиту періодів жовтень-листопад 2017 року (Додаток 3 до декларації, т.1 а.с.172) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 21 720 084, 00 грн. (Додаток 4 до декларації, т.1 а.с.173).

На підставі вищезазначеного, в період з 31.01.2019 року по 06.02.2019 року на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 30.01.2019 року №582 та направлень на перевірку від 30.01.2019 року №528/12-02 та №529/12-02 головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за відшкодування податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_1 П. та заступником начальника відділу контролю за відшкодуванням податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_2 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Бефініт Ком».

За результатами перевірки податковим органом було складено акт №192/15-32-12-02/41571035 від 06.12.2019 року (т.1 а.с.132-168), у висновках якого відповідачем зазначено про порушення позивачем вимог пп.14.1.18 п.14.1 статті 14, п.44.1, 44.6 статті 44, пп.75.1.2 п.75.1 статті 75, п.189.1 статті 189, абзацу «г» п.198.5 статті 198, п.200.1, абзацу «б» п.200.4 статті 200, п.201.14 статі 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого на рахунок платника у банку, у сумі 21 720 084,00 грн. (т.1 а.с.132-168).

На підставі акту перевірки головним управлінням ДФС в Одеській області було винесено податкове повідомлення рішення № від 18.02.2019 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 21 720 084, 00 грн. (т.1 а.с.169).

Не погоджуючись з висновками актами перевірок та винесеними контролюючим органом податковими-повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом для захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регламентує спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно ч.3 ст.345 Митного кодексу України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Частиною 1 статті 345 МК України визначено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Приписами ч.2 ст.351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Статтею 352 МК України визначено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

Згідно з ч. 14 ст. 354 МК України в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Пункту 5 частиною 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 63 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Відповідно до п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 10.10.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» (як покупцем) та компанією «Infort Trade LTD» (юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів) (як продавцем), було укладено договір поставки товару №01/17 (т.1 а.с.34-39).

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобов`язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент і технічні умови яких зазначені у інвойсах, що складають невід`ємну частину цього договору.

Згідно п.2.1 Договору ціна на товари, їх кількість та асортимент, що поставляється за цим договором, зазначені в інвойсах на кожну окрему поставку. Загальна сума контракту складається із сум інвойсів.

25.10.2017 року з метою здійснення митного оформлення товару, отриманого позивачем на підставі договору №01/17 від 10.10.2017 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» подало до Київської митниці ДФС тимчасову митну декларацію №UA100110/2017/110205 (т.1 а.с.32-33), в якій відобразило отримання товару «трикотажне полотно, виготовлене з синтетичних волокон, поперечнов`язане, пофарбоване в різні кольори: 85 рулонів, 302 рулона. Торгівельна марка відсутня. Країна виробництва - Туреччина. Виробник Ucka Tekstil Veysel Karakose» на загальну суму 17 763,30 доларів США, за кодом товару УКТЗЕД . Вага брутто 9110 кг, вага нетто 8665 кг. Країна походження Туреччина.

Транспортування товару здійснювалось морським транспортом судном YM Increment у контейнері №ARKU8505875

Разом з митною декларацією позивачем будо подано до митного органу відповідні товаросупровідні документи, та документи, що підтверджували митну вартість імпортованого товару, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) № 01/17 від 10.10.2017 року, коносамент №АККІ8Т від 18.10.2017 року, СМR від 24.10.2017 року №2269, листи-розпорядження, рахунок-фактуру (інвойс) №В-І/143 від 18.10.2017 року, рахунок-фактуру (інвойс) №В-І/143/1 від 25.10.2017 року (т.1 а.с.40-45).

З інвойсу від в 25.10.2017 № В-І/143/1 та листа компанії «INFORT TRADE LTD» (OAE) від 25.10.2017 року вбачається, що митна вартість товарів, задекларованих позивачем в електронній митній декларації, становить 17 763,30 доларів США. (т.1 а.с.42-45).

Також судом встановлено, що 25.10.2017 року посадовими особами Київської міської митниці ДФС з метою встановлення визначальних характеристик для класифікації товарів за тимчасовою митною декларацією №UA100110/2017/110205 було проведено відбір зразків товарів, що підтверджується відповідним актом (т.1 а.с.46).

20.11.2017 року управлінням експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції ДФС України було складено висновок №119 (т.1 а.с.50-53), в якому визначено інші описи товару у зазначеній позивачем 31 графі митної декларації, та коди товару згідно УКТЗЕД, а саме:

товар №1 - «№1 - Трикотажне полотно поперечнов`язаного переплетіння пофарбоване в темно-синій колір. Без покриття та просочення. Виготовлено з волокон бавовни -53,0+-0,5% синтетичних волокон поліефіру -44,0+-0,5% та еластомірних ниток поліуретану - 3,0+-0,5%. Загальна ширина 130+ -1см. - 85 рулонів. Торгівельна марка відсутня. Країна виробництва - Туреччина. Виробник Ucka Tekstil Veysel Karakose.

З урахуванням положень Основних правил інтерпретації класифікації затверджених Законом України від 19.09.2013 №584-VII «Про Митний тариф» пояснень до УКТ ЗЕД (до товарних позицій 6006), з урахуванням складу, способу виготовлення, вказаний товар повинен класифікуватися згідно товарній підкатегорїї (ставка ввізного мита - пільгова - 8%, повна 20%);

товар №2 - «№1 - Трикотажне полотно поперечнов`язаного переплетіння, з пряжі різних кольорів, з одного боку піддане ворсуванню - начісуванню (не ворсове). Без покриття та просочення. Виготовлено з синтетичних волокон поліефіру -74,0+-0,5%, волокон бавовни 26,0+-0,5 %. Загальна ширина 190+-1см. - 302 рулонів. Торгівельна марка відсутня. Країна виробництва - Туреччина. Виробник Ucka Tekstil Veysel Karakose.

З урахуванням положень Основних правил інтерпретації класифікації затверджених Законом України від 19.09.2013 №584-VII «Про Митний тариф» та пояснень до УКТ ЗЕД (до товарних позицій 6006), з урахуванням складу, способу виготовлення, вказаний товар повинен класифікуватися згідно товарній підкатегорії (ставка ввізного мита - пільгова - 8%, повна 20%).

Як вбачається з акту перевірки, податковим органом встановлено, що позивачем в порушення вимог статей 260 та 261 Митного кодексу України не було подало додаткову митну декларацію, яка б містила точні відомості про товар з урахуванням висновку Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції ДФС України від 20.11.2017 №119, що призвело до невірної класифікації позивачем товарів. Разом з тим, відповідач зазначає, що ставки мита за визначеними кодами залишились незмінними і склали 8%.

Крім того відповідач в акті перевірки зазначає про заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 66559,03 грн. та заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 179709,40 грн. Зазначені висновки відповідачем були зроблені на підставі копії експортної декларації від 13.10.2017 року №17343100ЕХ210877, експортного інвойсу від 13.10.2017 року №041861 та коносаменту від 18.09.2018 року №АRКIST, направленого на адресу податкового органу митними органами Республіки Туреччина (т.1 а.с.29-31).

При цьому, як зазначає головне управління ДФС в Одеській області, з вищезазначених документів вбачається, що з Республіки Туреччина в Україну на адресу YSM Tekstil Kristalovskay 32 (Одеса) у контейнері №ARKU8505875 було відправлено товар «полотно» загальною вагою - 9110 кг., в кількості - 387 пакувальних місць, за кодом товару УКТЗЕД 60019200.

За експортною декларацією відправником товару є компанія Ucka Tekstil Veysel Karakose (Туреччина). Країна призначення вантажу Україна (т.1 а.с.30).

При цьому відповідно до експортного інвойсу від 13.10.2017 року №041861, виставленого компанією виробником Ucka Tekstil Veysel Karakose (Туреччина) вартість проданих товарів «полотно» на умовах CFR (загальною вагою брутто 9110,00 кг) становить 48959,00 дол. США. (т.1 а.с.31).

З огляду на зазначені дані, які містяться у графах експортної декларації від 13.10.2017 року №17343100ЕХ210877, експортного інвойсу від 13.10.2017 року №041861 та коносаменту від 18.09.2018 року №АRКIST відповідач дійшов висновку про підтвердження достовірності даних про товар, наданих при митному оформленні позивачем митної декларації від 25.10.2017 року №UA100110/2017/110205, а саме щодо відправника, країни відправлення, країни призначення, опису товару, номеру контейнера, ваги брутто, кількості місць.

Таким чином відповідач стверджує, що дані про товар, які містяться в документах, наданих уповноваженим органом Турецької Республіки та документах, які подавались позивачем при ввезені товарів в Україну за МД від 25.10.2017 № UA100110/2017/110205 стосуються однієї поставки товару, експортованого з Туреччини до України морським судном у контейнері №ARKU8505875, з огляну на що податковим органом було зроблено висновок про заниження позивачем вартості товару.

Представник позивача у судовому засіданні проти зазначених обставин заперечувала та зазначила, що товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» на підставі висновку Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції ДФС України №119 від 20.11.2017 року було подано до Київської митниці ДФС додаткову митну декларацію №UA100110/2017/114840, де вірно визначено коди товару згідно УКТЗЕД, а саме 60062200 та . Разом з тим, зазначеного факту податковим органом під час перевірки враховано не було.

Щодо заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість позивач зауважує, що інвойс від 13.10.2017 року №041861 на суму 48 959,00 дол. США., на який посилається відповідач, був виставлений компанією виробником Ucka Tekstil Veysel Karakose (Туреччина) іншому, ніж позивач, суб`єкту господарювання, зокрема компанії YSM Tekstil (Одеса). При цьому правовідносини між компанією Ucka Tekstil Veysel Karakose (Туреччина) та компанією YSM Tekstil (Одеса) не мають жодного відношення до ТОВ «Бефініт Ком», як і ціни, встановленні виробником у ньому. Крім того позивач зазначає, що він взагалі не мав жодних контрактних відносин з компанією «Ucka Tekstil Veysel Karakose», оскільки отримував товар за непрямим контрактом від компанії «Infort Trade LTD» (ОАЕ), що підтверджується графою 44 митної декларації.

Разом з тим, договірні відносини іноземного контрагента компанії «Infort Trade LTD» з третіми особами-виробниками (відправниками) товарів, до яких ТОВ «Бефініт Ком» не має відношення, є конфіденційною інформацією, яка не відома позивачу. Отже, заявлена декларантом митна вартість товару є дійсною вартістю в рамках контракту, про яку сторони домовились.

Крім того позивач зазначає, що на офіційному сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня будь-яка інформація про реєстрацію компанії YSM Tekstil м. Одеса, вул. Кристаловського, 32, з огляду на що не доведено взагалі існування такої фірми.

Проаналізувавши надані сторонами до суду докази, суд зазначає, що товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» дійсно подавалась до Київської митниці ДФС додаткова митна декларація №UA100110/2017/114840 із урахуванням висновку Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції ДФС України від 20.11.2017 №119 із зазначенням визначеного контролюючим органом коду товару згідно УКТЗЕД, а саме 60062200 та , що підтверджується наданими до суду доказами (т.1 а.с.54-55).

Разом з тим, зазначена декларація №UA100110/2017/114840 не було взята до уваги головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області при проведенні перевірки, що призвело до помилкових висновків відповідача про порушення позивачем статей 260 та 261 Митного кодексу, а саме щодо не подання позивачем додаткової митної декларації, що призвело до невірної класифікації позивачем товарів.

Щодо висновків про заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість суд зазначає, що чинним законодавством встановлено право податкового органу враховувати надані уповноваженими органами іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Разом з тим, жодна норма будь-якого правового акту не встановлює, що фактичне визначення розбіжностей у визначенні митної вартості товару є підставою до притягнення особи до відповідальності. За умови виявлення будь-яких невідповідностей, завданням органу доходів та зборів є визначення причини невідповідності та встановлення, який із наявних документів не відповідає дійсності, або є підробленим, або звернутись до учасників зовнішньоекономічних відносин із відповідними запитами про надання додаткових документальних підтверджень та пояснень.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що такі дії вчинялись або митними органами під час митного оформлення товару, або головним управлінням ДФС у Одеській області під час проведення документальної перевірки.

Крім того суд зазначає, що ставити під сумнів ціну товару та підвищувати ставку податків (приймати оскаржувані рішення), та тим самим звинувачувати декларанта у порушенні норм митного та податкового законодавства, опираючись лише на інформацію виробника, без звернення з відповідним запитом до компанії «Infort Trade LTD», яка є безпосереднім контрагентом позивача, для підтвердження ціни контракту, є порушенням відповідачем норм Конституції України, Митного та Податкового кодексів України.

Також суд зазначає, що отримана відповідачем від Турецької Республіки інформація стосується інших договірних правовідносин між іншими підприємствами, у яких позивач не є стороною, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення позивачем положень митного та податкового законодавства.

Крім того, суд зазначає що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вжиття контролюючим органом заходів з метою відпрацювання юридичної особи «YSM Tekstil» (О (вул. Кристаловська, 32, м. Одеса) та встановлення/спростування фактів укладення цією компанією договору з Турецькою компанією «Ucka Tekstil Veysel Karakose», виставлення до компанії «YSM Tekstil» фактури №041861 від 13.10.2017 року, дійсності відправлення товару за експортною декларацією №17343100ЕХ210877 від 13.10.2017 року на адресу «YSM Tekstil», чи встановлення будь-яких інших обставин, що можуть вплинути на результати документальної перевірки.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.3 ст.382 Господарського кодексу України зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або чинним міжнародним договорам, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Таким чином, визнання зовнішньоекономічного договору або документів, складених на його виконання, проводиться у судовому порядку, а єдиною підставою для визнання документа недійсним є рішення суду. Проте, жодних рішень судів, які б свідчили про факт визнання недійсними зовнішньоекономічного договору або інвойсу, на підставі яких позивачем було заявлено задекларовану ним митну вартість, відповідачем під час розгляду адміністративної справи №420/1496/19 надано не було.

Оскільки доказів того, що наданий позивачем інвойс від 25.10.2017 року №В-І/143/1 визнано недійсним відповідачем до суду не надано, суд не вбачає законодавчих підстав для його неврахування під час проведення перевірки та розгляду справи в суді.

Крім того суд зазначає, що товар, який поставлявся виробником продукції «Ucka Tekstil Veysel Karakose» на адресу компанії YSM Tekstil (Одеса) містить інший код товару згідно УКТЗЕД, аніж коди товарів, визначені митним органом за результатами взяття проб та зразків товару позивача. Так, зокрема, товар, що поставлявся фірмі «YSM Tekstil» має код 60019200, а товар, поставлений позивачу - 60062200 та 60063390, що підтверджується наданими до суду документами.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у Постанові від 14.05.2019 року у справі №814/2189/16 визначив, що при вирішенні спорів даної категорії справ, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що позивачем до суду було надано підтверджуючі митну вартість товару документи, які надавались і до митного органу під час митного оформлення товару. У суду відсутні будь-які докази та підстави вважати, що документальні підтвердження, надані товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком», є недійсними, підробленими або такими, що не відповідають дійсності.

Представниками головного управління ДФС в Одеській області в судовому засіданні не було спростовано твердження позивача про те, що обставини, які були встановлені відповідачем лише з наданих відповідним органом Турецької Республіки документів, рівною мірою можуть свідчити і про те, що відправником товару могло бути завищено митну вартість товарів у більшому розмірі для отримання відшкодування відповідної суми з бюджету.

З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що позивачем згідно митної декларації від 25.10.2017 № UA100110/2017/110205 здійснено розмитнення ввезеного товару за вірно обраним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), а тому проведення відповідачем донарахувань з податку на додану вартість та мита на товари є безпідставним та необґрунтованим, а тому податкові повідомлення-рішення № та № від 14.12.2018 року є такими, що винесені без належних підстав, протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2019 року, згідно якого ТОВ «Бефініт Ком» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 21 720 084, 00 грн., суд зазначає наступне.

Так згідно пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.8 пунктом 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється зокрема коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Разом з тим, порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України ПДВ встановлені у розділі V ПКУ, положеннями якого регламентований порядок справляння податку на додану вартість.

Згідно з вимогами п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового Кодексу України, зазначено, що при позитивному значенні така сума підлягає сплаті до бюджету в строки, встановлені цим розділом.

Разом з тим відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні періоди в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника в сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг в попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку або в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

Як вбачається з пункту 200.7 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається в податковій декларації.

Згідно пункту 200.10 статті 200 Податкового Кодексу України, у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної в такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання (абзац першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу).

Відповідно до п.200.14 ст.200 ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

- у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

- у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку додаткове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як вже було встановлено судом, 20.12.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» подало до головного управління ДФС в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за податковий період листопад 2018 року (т.1 а.с.171). При цьому у рядках 20.2 та 20.2.1 позивачем було зазначено суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 21 720 084,00 грн. (т.1 а.с.170-171).

Також позивачем до декларації були додані розрахунок суми бюджетного відшкодування, сформованого за рахунок сум податкового кредиту періодів жовтень-листопад 2017 року (Додаток 3 до декларації, т.1 а.с.172) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 21 720 084, 00 грн. (Додаток 4 до декларації, т.1 а.с.173).

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 30.01.2019 року №582 було призначено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бефініт Ком» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч гривень та визначено в додатку 3 до декларації за листопад 2018 року (т.1 а.с.124).

Крім того, 31.01.2019 року посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області було надіслано позивачу запит про надання оригіналів документів та проведення інвентаризації (т.1 а.с.125-127).

Листами від 01.02.2019 року та 04.02.2019 року (т.1 а.с.130-131) позивачем було повідомлено головне управління ДФС в Одеській області та центр обслуговування платників Приморської ДПІ ГУ ДФС в Одеській області, що запитуванні контролюючим органом документи первинного та бухгалтерського обліку за період з вересня 2017 року по теперішній час були втрачені, що підтверджується довідкою Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області №36/ЕО-1170 від 10.01.2019 року (т.1 а.с.129).

Зазначені листи були отримані відповідачем 04.02.2019 року, що підтверджується штампами вхідної реєстрації.

Разом з тим, не дивлячись на зазначені обставини, відповідачем у період з 31.01.2019 року по 06.02.2019 року було все ж таки проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бефініт Ком», за результатами якої складено акт №192/15-32-12-02/41571035 від 06.12.2019 року (т.1 а.с.132-168), у висновках якого зазначено про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого на рахунок платника у банку у розмірі 21 720 084, 00 грн.

При цьому зазначені висновки податковий орган зробив з огляду на те, що підприємством не було надано до перевірки оригінали документів та підприємством не було проведено інвентаризації ТМЦ, що рахується у залишку.

Разом з тим, представник позивача із зазначеними висновками акту перевірки не погоджується та зазначає, що відповідач на підставі приписів п.44.5 статті 44 ПК України повинен був перенести термін проведення перевірки до дати відновлення та надання платником податків документів до перевірки. Однак податковий орган обрав самий невигідний для ТОВ «Бефініт Ком» спосіб завершення податкової перевірки прийняв оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2019 року, що свідчить про нехтування правами платника податків та власними обов`язками, які наведені у ст.21 ПК України щодо дотримання прав та інтересів платників податків.

Крім того, представник позивача зазначила про помилковість висновків податкового органу щодо необхідності створення ТОВ «Бефініт Ком» комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування їх пропажі або знищення, а також складання за результатами діяльності такої комісії відповідного акту, оскільки норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 не поширюють свою дію на підприємство позивача.

Також представник ТОВ «Бефініт Ком» зазначила, що запит, який був направлений позивачу про надання документів, був оформлений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки не містив печатку контролюючого органу.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Згідно з вимогами пп.16.1.5 п.16.11 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документі, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, і для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України платники податків для цілей оподаткування зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті. (п.44.4 статті 44 ПК України).

Відповідно до п.44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Аналізуючи норми чинного законодавства, суд зазначає, що керівник податкового органу у разі отримання повідомлення про втрату документів повинен відкласти проведення перевірки на визначений законом термін і призначити повторну податкову перевірку того саме податкового періоду з тих саме питань, оскільки під час проведення перевірки від платника податків була отримана інформація про обставини, які не були досліджені під час перевірки та об`єктивне їх дослідження не можливе без проведення повторної перевірки.

Разом з тим, незважаючи на повідомлення позивача про неможливість надання первинних документів з поважних та незалежних від нього причин, керівник податкового органу не вчинив передбачених статтею 44 Податкового кодексу України дій щодо перенесення термінів проведення перевірки, та здійснив перевірку без дослідження первинних документів позивача, що призвело до винесення спірного податкового повідомлення рішення.

Факт здійснення документальної перевірки без дослідження та оцінки первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не заперечується і самим контролюючим органом.

При цьому суд зазначає, що акт перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (пункт 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984).

Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов`язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення податкових зобов`язань, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Суд зазначає, що документальна перевірка за змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а відтак акт документальної перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податків, не може бути належним та допустимим доказом складу таких порушень в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 18 вересня 2018 року (справа №820/15224/14), яку суд враховує при розгляді цих спірних правовідносин згідно положень ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того суд погоджується з позицією представника позивача про безпідставне посилання податкового органу на Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, яким встановлено обов`язок створення комісії для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування їх пропажі або знищення, а також складання за результатами діяльності такої комісії відповідного акту, оскільки норми зазначеного підзаконного акту встановлюють порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, для підприємств, їх об`єднань та госпрозрахункових організацій (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Разом з тим, як було встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи господарська діяльність ТОВ «Бефініт Ком» не фінансується за рахунок бюджетних коштів, з огляду на що посилання відповідача на зазначений порядок є безпідставним.

Крім того суд зазначає, що запит, який був надісланий позивачеві податковим органом про надання оригіналів документів до перевірки, був оформлений не у відповідності до вимог ПК України, оскільки не містить печатки головного управління ДФС в Одеській області.

При цьому суд зазначає, що позивачем будо надано втрачені ним первинні документи до суду, які підтверджують товарність, фактичність господарських операцій позивача з його контрагентом за період здійснення господарської діяльності за жовтень та листопад 2017 року із ввезення товарів на митну територію України.

Так, в матеріалах адміністративної справи міститься зовнішньоекономічний договір від 10.10.2017 року №01/17 укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» (як покупцем) та компанією «Infort Trade LTD» (юридичною особою зареєстрованою за законодавством Об`єднаних Арабських Еміратів) (як продавцем) та рахунки інвойси, які є невід`ємною частиною цього договору (т.1 а.с.34-39, 42-45, т.3 а.с.2-118), на підставі яких позивачем були подані до митного органу митні декларації, суми ПДВ з яких були включенні позивачем до складу податкового кредиту, а саме:

№UA100110/2017/111533 від 07.11.2017, №UA100110/2017/111518 від 07.11.2017,

№UA100110/2017/111169 від 03.11.2017, №UA100110/2017/111244 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/111830 від 31.10.2017, №UA100110/2017/111454 від 28.10.2017,

№UA100110/2017/119991 від 24.10.2017, №UA100110/2017/110851 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110934 від 01.11.2017, №UA100110/2017/111272 від 05.11.2017,

№UA100110/2017/110931 від 01.11.2017, №UA100110/2017/110956 від 01.11.2017,

№UA100110/2017/110939 від 01.11.2017, №UA100110/2017/109675 від 21.10.2017,

№UA100110/2017/111037 від 02.11.2017, №UA100110/2017/110465 від 29.10.2017,

№UA100110/2017/110764 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110749 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/111586 від 07.11.2017, №UA100110/2017/111254 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/110904 від 01.11.2017, №UA100110/2017/111259 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/111508 від 07.11.2017, №UA100110/2017/111258 від 14.11.2017,

№UA100110/2017/109767 від 21.10.2017, №UA100110/2017/110780 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/111271 від 05.11.2017, №UA100110/2017/110844 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/111540 від 07.11.2017, №UA100110/2017/110946 від 01.11.2017,

№UA100110/2017/111140 від 03.11.2017, №UA100110/2017/111525 від 07.11.2017,

№UA100110/2017/110289 від 26.10.2017, №UA100110/2017/111580 від 07.11.2017,

№UA100110/2017/111270 від 05.11.2017, №UA100110/2017/110382 від 27.10.2017,

№UA100110/2017/110188 від 25.10.2017, №UA100110/2017/111249 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/110457 від 28.10.2017, №UA100110/2017/111253 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/110846 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110814 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/111056 від 02.11.2017, №UA100110/2017/111593 від 07.11.2017,

№UA100110/2017/110205 від 25.10.2017, №UA100110/2017/111268 від 05.10.2017,

№UA100110/2017/111257 від 04.11.2017, №UA100110/2017/110943 від 01.11.2017,

№UA100110/2017/110900 від 01.11.2017, №UA100110/2017/110067 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/111052 від 02.11.2017, №UA100110/2017/110273 від 26.10.2017,

№UA100110/2017/110453 від 28.10.2017, №UA100110/2017/110466 від 29.10.2017,

№UA100110/2017/111263 від 04.11.2017, №UA100110/2017/111251 від 18.12.2017,

№UA100110/2017/111038 від 02.11.2017, №UA100110/2017/111248 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/110770 від 31.10.2017, №UA100110/2017/111632 від 07.11.2017,

№UA100110/2017/110161 від 25.10.2017, №UA100110/2017/111606 від 07.11.2017

№UA100110/2017/111539 від 07.11.2017, №UA100110/2017/110172 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/111261 від 04.11.2017, №UA100110/2017/110862 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/111048 від 02.11.2017, №UA100110/2017/110053 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/111053 від 02.11.2017, №UA100110/2017/111247 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/110282 від 26.10.2017, №UA100110/2017/110081 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/111819 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110186 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/111600 від 07.11.2017, №UA100110/2017/110174 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/110761 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110824 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110064 від 24.10.2017, №UA100110/2017/110036 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/110041 від 24.10.2017, №UA100110/2017/110038 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/109994 від 24.10.2017, №UA100110/2017/110042 від 24.10.2017,

№UA100110/2017/110218 від 25.10.2017, №UA100110/2017/110176 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/110150 від 25.10.2017, №UA100110/2017/110153 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/110183 від 25.10.2017, №UA100110/2017/110194 від 25.10.2017,

№UA100110/2017/110290 від 26.10.2017, №UA100110/2017/110286 від 26.10.2017,

№UA100110/2017/110362 від 27.10.2017, №UA100110/2017/110372 від 27.10.2017,

№UA100110/2017/110451 від 28.10.2017, №UA100110/2017/110456 від 28.10.2017,

№UA100110/2017/110459 від 28.10.2017, №UA100110/2017/110458 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110841 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110860 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110863 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110757 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110769 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110807 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110821 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110768 від 31.10.2017,

№UA100110/2О17/110850 від 31.10.2017, №UA100110/2017/110812 від 31.10.2017,

№UA100110/2017/110905 від 01.11.2017, №UA100110/2017/110916 від 01.11.2017,

№UA100110/2017/110902 від 01.11.2017, №UA100110/2017/110925 від 01.11.2017,

№UA100110/2017/111609 від 07.11.2017, №UA100110/2017/109395 від 18.10.2017,

№UA100110/2017/110910 від 01.11.2017, №UA100110/2017/111255 від 04.11.2017,

№UA100110/2017/111725 від 08.11.2017 (т.1 а.с.198-250, т.2 а.с.1-191).

Також позивачем було надано до суду платіжні доручення про сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість та митних платежів при ввезенні товару за вищезазначеними митними деклараціями, чого відповідачем не заперечувалось (т.1 а.с.176-197).

Суд зазначає, що відповідно до статей 9, 77, 90 КАС України він повинен вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, а у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, та всебічно, повно і об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 року по справі №816/2023/15, від 26.03.2019 року по справі №812/8245/13-а, від 19.06.2018 року по справі №826/7704/16, яка за вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин.

Аналогічну правову позицію було висловлено також П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 23.01.2019 року по справі №814/875/18.

Суд зазначає, що контролюючим органом у судовому засіданні не було наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності позивача, які засвідчені наданими товариством з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

При цьому судом під час розгляду справи встановлено, що наданні позивачем до суду копії відновлених первинних документів, за своїм змістом засвідчують факти здійснення господарських операцій за укладеним договором. Крім того, такі первинні документи оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не містять недоліків, які би вказували на їх дефектність.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України в разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, для операцій з імпорту товарів (супутніх послуг) є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п.187.8 ст.187 ПК України.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду зазначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/та послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи наданні позивачем до суду докази, суд доходить висновку, що у товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» виникло право на віднесення сум ПДВ за вищезазначеними митними накладними до податкового кредиту в день їх сплати. При цьому факт проведення оплати вартості товарів, в тому числі і сум ПДВ не заперечується, не ставиться під сумнів представником головного управління ДФС в Одеській1 області.

При цьому суд зазначає, що припущення податкового органу про невикористання у господарській діяльності позивачем ввезених на митну територію України товарів (не здійснення їх продажу на території України або на експорт) не підтверджується належними та вичерпними доказами. Крім того, на думку суду, обставини, на які посилається відповідач, не можуть впливати на право позивача на формування податкового кредиту у відповідний податковий період, коли він був заявлений ТОВ «Бефініт Ком».

Враховуючи те, що податковим органом до дати винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 18.02.2019 року було отримано інформацію про втрату платником податків документів податкового та бухгалтерського обліку підприємства, суд доходить висновку, що відповідач не мав права проводити спірну перевірку підприємства, а повинен був її відкласти на термін, встановлений ПК України. З огляду на зазначене суд вважає, що рішення ГУ ДФС в Одеській області щодо завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого на рахунок платника податку у банку у розмірі 21 720 084, 00 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 18.02.2019 року є неправомірним та не законним, а тому також таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТОВ «Бефініт Ком» у розмірі 21 720 084, 00 грн., суд зазначає наступне.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до ст.200 ПК України та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п.200.11 ст.200 ПК України - за результатами перевірки, зазначеної у п.76.3 ст.76 ПК України, що проводяться відповідно до ПК України.

Згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в пункті 200.12 статті 200 ПК України.

Так, відповідно до підпункту «а» пункту 200.12 статті 200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки.

Відповідно до пп. «г» п.200.12 ст.200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Крім того, відповідно до Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

У разі коли за результатами перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган ДФС не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника податку або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

З огляду на вказані норми чинного законодавства, обов`язок внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника кореспондується та прямо пов`язаний з моментом узгодження суми, а саме: з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення, в даному випадку оскаржуваного рішення № від 18.02.2019 року, яке є також предметом даної адміністративної справи.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового-повідомлення рішення № від 18.02.2019 року та необхідність його скасування, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання ГУ ДФС в Одеській області внести в Реєстр заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ТОВ «Бефініт Ком» у розмірі 21 720 084, 00 грн. є обґрунтованою та такою, що також підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією П`ятого апеляційного адміністративного суду, яка висловлена в постанові від 12.03.2019 року по справі №1540/4030/18 .

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви були додані платіжні доручення від 13.03.2019 року (т.1 а.с.4), від 13.05.2019 року (т.1 а.с.121-122) про сплату судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у загальній сумі 25 748,53 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 72- 77, 173-183, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» (65009, м. Одеса, площа 10-го Квітня, б.1) до головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС в Одеській області № та № від 14.12.2018 року, № від 18.02.2019 року.

Зобов`язати головне управління ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування товариству з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» у розмірі 21 720 084, 00 грн.

Стягнути з головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бефініт Ком» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 25 748,53 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 10 липня 2019 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.