Справа № 521/6025/19
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

Справа № 521/6025/19

Провадження № 2а/521/211/19

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області

Департаменту Патрульної поліції

Представник - Хілініченко А.Х.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження за адресою: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5, в якому просив постанову серії ДН18 № 038503 від 03.03.2019 року про адміністративне правопорушення, винесеної щодо ОСОБА_1 інспектором УПП в Одеській області скасувати, посилаючись на наступні обставини.

03.03.2019 року близько 09 год. 26 хв. на 401 км автодороги Київ-Одеса, інспектором патрульної поліції 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Опалинським О.В. було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення від 03.03.2019 року серії ДП18 № 038503 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Позивач вважає постанову інспектора патрульної поліції 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Опалинського О.В. необґрунтованою, в зв`язку з чим оскаржив її до управління патрульної поліції в Одеській області.

Листом від 11.03.2019 року за № С-782/41/13/04/03-19 (який отримано позивачем 03.04.2019 року) управління патрульної поліції в Одеській області відмовило в задоволенні його скарги від 05.03.2019 року про скасування Постанови від 03.03.2019 року серії ДП18 № 038503 за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Підстава відмови - Постанова від 03.03.2019 року серії ДП18 № 038503 винесена працівниками управління правомірно, підстави для скасування відсутні.

Незважаючи на відмову управління патрульної поліції в Одеській області, яке відмовило в задоволенні скарги позивача від 05.03.2019 року про скасування Постанови від 03.03.2019 року серії ДП18 № 038503 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, позивач вважає Постанову інспектора патрульної поліції 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Опалинського О.В. про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять гривень) за ч. 1 ст. 122 КУпАП необґрунтованою, та такою, шо підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що у вказаній Постанові зазначено, що він, керуючи автомобілем Daewoo Nubira, державний номерний знак НОМЕР_1 , о 09 год. 26 хв. на 401 км автодороги М-05 сполученням Київ-Одеса, рухався зі швидкістю 75 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 25 км/год., чим вчинив порушення п.п. 12.96 ПДР України.

При цьому поза увагою працівника поліції, який виносив згадану вище постанову, залишилася та обставина, що знак обмеження швидкості до 50 км/год. (3.29) на порушення вимог якого він слався виносячи відносно позивача Постанову був розмішений з порушенням вимог ПДР України.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За п. 8.2-1 ПДР України визначено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху.

Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Позивач зазначив, що знак обмеження швидкості до 50 км./год. (3.29) не був дублюючим на даній ділянці дороги, були відсутні відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта, тобто, був розміщений з порушенням вимог ПДР України.

У відповідності до 12.10 ПДР України, додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно.

При ньому разом зі знаками обмеження швидкості руху 3,29 та/або 3,31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3,29 та/або 3,31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

На думку позивача, зазначені обставини самі по собі є підставою для скасування Постанови від 03.03.2019 року серії ДП18 № 038503 за відсутністю в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач зазначає, що є ще одна підстава для скасування згаданої Постанови.

Інспектором винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАПта накладено штраф у сумі 255 грн., яку позивач вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона була винесена на місці вчинення правопорушення з порушенням його прав, передбачених ст.268 КУпАп, які не були йому роз`яснені.

Постанова не відображає дійсних обставин справи, доказів правопорушення не надано, свідків, які б могли підтвердити факт правопорушення, не встановлено та не опитано, тобто факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням.

Викладені обставини у постанові про накладення адміністративного стягнення зафіксовані не в автоматичному режимі. Окрім того, позивач зазначає, що йому не надано можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, а саме: на юридичну допомогу, збір та надання доказів.

Позивач надав до суду відеофіксацію ділянки місця правопорушення, яка була знята наступного дня після складення постанови 04.03.2019 року.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач, вимушений звернутися з означеним позовом до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в п`ятиденний термін з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху, роз`яснено, що інакше позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

22 квітня 2019 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява із усуненням недоліків, зазначених в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Не заперечував, що їхав зі швидкістю 75 км/год. як того дозволяв відповідний знак обмеження швидкості руху до 70 км/год. В зв`язку з тим, що питання про рух позивача на автомобілі з вказаною швидкістю не оспорювався, суд відмовив відповідачу в допиті свідка щодо цих обставин.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши адміністративну справу, заслухавши доводи ОСОБА_1 , дослідивши надані відеодокази, суд дійшов такого.

03.03.2019 року інспектором патрульної поліції 1 роти 4 батальйону УПП в Одеській області лейтенантом поліції Опалинським О.В. було винесено постанову серії ДП18 № 038503 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255,0 грн.

Зі змісту постанови, вбачається, що 03.03.2019 року 09:26 год. в Одеській області на трасі М-05 на 401 км керував автомобілем марки Daewoo Nubira, державний номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 75 км/год. у зоні дії знаку 3,29 обмеження швидкості руху до 50 км/год., швидкість вимірювалаcь приладом «Тrucam», чим порушив п.12.9.б. ПДР.

Відповідачем не надано суду жодних даних, щодо розташування на ділянці дороги М-05 на 401 км знаків обмеження швидкості або відповідного витягу щодо знаходження такого знаку за передбаченими нормами (відповідним регламентом) специфіки дорожнього руху на зазначеній ділянці дороги.

За відеозаписом, наданим позивачем, судом виявлено, що на ділянці дороги, де зупинено позивача та в подальшому складено означену постанову, відсутній знак обмеження швидкості руху до 50 км/год., натомість є знак обмеження руху до 70 км/год.

Навіть якщо на цій ділянці існує знак обмеження швидкості до 50 км/год. (3.29), то він був розмішений з порушенням вимог ПДР України (доказів іншого відповідачем не надано).

Відповідно до п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За п. 8.2-1 ПДР України визначено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху.

Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Позивач зазначив, що знак обмеження швидкості до 50 км./год. (3.29) не був дублюючим на даній ділянці дороги, були відсутні відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта, тобто, був розміщений з порушенням вимог ПДР України.

У відповідності до 12.10 ПДР України, додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно.

При ньому разом зі знаками обмеження швидкості руху 3,29 та/або 3,31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3,29 та/або 3,31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Отже, судом встановлено, що позивач рухався з допустимою швидкістю, в межах знаку, який встановлює обмеження руху до 70 км/год, перевищуючи встановлену швидкість лише на 5 км/год., про що позивач надав підтвердження в судовому засіданні.

Посилання позивача на той факт, що для вимірювання швидкості використовуюся спеціальний прилад «Тrucam», який не пройшов відповідну сертифікацію судом не приймається до уваги, так як спір стосовно застосування означеного приладу не розглядався.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до районного суду в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей, встановлених КУпАП. Особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача. Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні . Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили . Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За викладених обставин адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Керуючись ст. ст. 33, 122, 245, 251, 258, 268, 276, 278, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 8, 9, 10, 19, 72, 77, 90, 162, 205, 242-246, 250-251, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 038503 від 03 березня 2019 року інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Опалинського О.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,0 гривень. Справу закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів.

Повний текст рішення складено 11 липня 2019 року.

Суддя Гуревський В.К.