Справа № 580/483/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/483/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.01.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що нарахування відповідачем штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) згідно з оскаржуваним рішенням щодо ПАТ «Черкасиобленерго», яке перебуває в банкрутстві на стадії розпорядження майном є протиправним, а отже, прийняте рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ст. 316 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Черкасиобленерго» здійснює ліцензовану діяльність з передачі та постачання електричної енергії в межах Черкаської області.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго» (у подальшому ПАТ «Черкасиобленерго»), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

14.12.2018 Офісом великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку ПАТ «Черкасиобленерго», щодо даних, задекларованих ПАТ «Черкасиобленерго» в уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 15.11.2018 № 92538107 (за лютий 2018 року), від 15.11.2018 № (за березень 2018року), від 15.11.2018 № 925378536 (за травень 2018 року), від 15.11.2018 № (за серпень 2018 року), від 15.11.201-8 № (за вересень 2018 року).

За результатами перевірки складено акт від 14.12.2018 № 4151/28-10-42-04/22800735, відповідно до якого позивачем не виконано вимог, передбачених абз. 3-5 п. 50.1 ст. 50 ПК України, зокрема, не нарахування та несплата штрафу в розмірі 3% від суми заниженого податкового зобов`язання самостійно задекларованого платником податку в уточнюючих розрахунках № , № , № , № , № , відповідальність за, що передбачена пунктом 120.2 ст. 120 ПК України. (а.с. 43-44)

Актом перевірки встановлено, що ПАТ «Черкасиобленерго» подало уточнюючі розрахунки № , № , № , № , № , за результатами яких платником податків самостійно виявлено помилки, що містяться у раніше поданих податкових деклараціях та в розділі ІІІ «Розрахунки за звітний період» задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету в сумі 58155013 грн.

На підставі акта перевірки, Офісом великих платників складено податкове повідомлення-рішення від 02.01.2019 № , яким відповідно до пункту 120.2 статті 120 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2907750,65 грн. (а.с. 45)

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з позовом за захистом прав.

Слід зазначити, що факт нарахування штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість, підстави та порядок застосування штрафу, їх розрахунок не є спірним та визнається позивачем, а в даному випадку спірним є тлумачення норм законодавства у застосуванні таких санкцій під час дії мораторію.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що, незважаючи на дію мораторію, ПАТ «Черкасиобленерго» має виконувати обов`язки, що виникли після введення мораторію, а контролюючий орган наділений повноваженнями приймати рішення із визначення відповідальності платника податків за порушення приписів ПК України.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що дія мораторію поширюється лише на відносини до 14.05.2004, і навпаки, не поширюється на відносини, що виникли після 14.05.2004, а й отже, дія мораторію на спірні відносини не поширюється.

Дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що ж стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Приписами п. 50.1 ст. 50 ПК України, визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Так, п. п. 54.1, 54.3 ст. 54 ПК України, передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Положеннями п. 120.2 ст. 120 ПК України, визначено, що невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги, що протиправність податкового повідомлення-рішення позивач доводить тією обставиною, що ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває у процесі банкрутства.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 01/1494 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго» (згодом ПАТ «Черкасиобленерго»), одночасно із прийняттям якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а відтак, за положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII, які діяли на час введення мораторію, штраф та пеня за неналежне виконання зобов`язань не застосовуються.

Положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від № 2343-XII від 01.07.1992 (далі - № 2343-XII) (в редакції, чинній до 19.01.2013 та на час введення мораторію), передбачено абсолютну заборону на застосування під час мораторію всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Так, зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не нараховуються в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VІ внесені відповідні зміни до Закону № 2343-XII, в тому числі і до положень щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 19 Закону № 2343-XII (в редакції, чинній з 19.01.2013), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (ч. 1 ст. 19 Закону № 2343-XII).

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (ч. 3 ст. 19).

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів. (ч. 5 ст. 19)

Верховний Суд у постанові від 11.09.2018 у справі № 823/2240/17 зазначив, що вирішуючи питання того, в якій редакції має бути застосований Закон 2343-XII до спірних правовідносин, суди мають враховувати норму п. 1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI, відповідно до якої положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення Закону застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013.

Розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому, правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією. У зв`язку з здійсненням переходу до застосування нової редакції Закону необхідно привести реєстр вимог кредиторів у відповідність до вимог статті 45 Закону в новій редакції і з урахуванням його вимог вирішити питання щодо переобрання представницьких органів кредиторів (зборів кредиторів та комітету кредиторів).

У межах спірних відносин постанова відповідного господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, справа про його банкрутство порушена до набрання чинності Законом 2343-XII в новій редакції, а відтак, на переконання колегії суддів, застосуванню підлягає цей закон в редакції до 19.01.2013.

Отже, штрафні санкції за порушення строку сплати податку на додану вартість, які передбачені нормами чинного законодавства позивачу не нараховуються, оскільки, законом передбачена загальна заборона на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. .

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2019 у справі № 2340/4992/18, від 27.06.2019 у справі № 2340/4991/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 2340/4250/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ПАТ «Черкасиобленерго», суд першої інстанції посилався на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у межах справи № 5023/10655/11, Великою Палатою Верховного Суду розглядалось питання щодо можливості розгляду позову Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Харкова до ДП «Завод ім. В. О. Малишева» про стягнення заборгованості з відшкодування пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах у межах справи про банкрутство державного підприємства. Суд встановив, що така заборгованість виникла після порушення провадження у справі про банкрутство ДП «Завод ім. В. О. Малишева», є поточною, у зв`язку з чим вимога про її стягнення підлягає розгляду у межах окремої справи. Суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для передачі справи № 922/2154/17 Господарського суду Харківської області для розгляду по суті в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство ДП «Завод ім. В. О. Малишева».

Разом з тим, предметом даної справи є не стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» поточної заборгованості зі сплати податків і зборів, а питання правомірності нарахування штрафних (фінансових) санкцій за неналежне виконання зобов`язань.

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.09.2018 у справі № 823/2240/17, від 14.05.2018 у справі № 2340/4250/18, від 28.05.2019 у справі № 2340/4137/18 узгоджуються із постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11. Як раніше зазначалося, Верховний Суд у зазначених постановах підкреслив, що боржник повинен виконувати зобов`язання, які виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат зі сплати судового збору, понесених апелянтом під час розгляду даної справи в судах першої інстанції та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 02.01.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ, 04119) на користь Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (, вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18002) судові витрати на сплату судового збору за звернення до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у розмірі 48025,00 грн. (сорок вісім тисяч двадцять п`ять гривень) (19210,00 грн. - за подання позовної заяви та 28815,00 грн. - за подання апеляційної скарги)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 10.07.2019.