Справа № 704/1503/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 704/1503/18 Суддя (судді) першої інстанції: Фролов О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Шурка О.І.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Алілуйка Андрія Григоровича про скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Державного виконавця Тальнівського районного відділу Державної виконавчої служби Алілуйка Андрія Григоровича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 32586746 «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01.11.2018 та постанову № 32586746 від 01.11.2018 «Про накладення штрафу».

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 23.05.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у Тальнівському районному відділу Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 32586146 на підставі виконавчого листа № 2-278 від 17.04.2012, виданого Тальнівським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 всіх видів доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму в місяць на дитину відповідного віку.

Постановою головного державного виконавця Тальнівського РВ ДВС Алілуйко А.Г. від 01.11.2018 у виконавчому провадженні № 32586146, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. (а.с. 8-12)

Крім того, у вказаному виконавчому провадженні, головним державним виконавцем Тальнівського РВ ДВС Алілуйко А.Г. 02.11.2018, прийнято постанову про накладення штрафу, якою на підставі ст. ст. 14, 71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів на боржника ОСОБА_1 , накладено штраф у розмірі 29897,50 грн. та стягнуто його на користь стягувача.

Так, згідно довідки-розрахунку від 01.11.2016 по заборгованості по аліментних платежах по боржнику ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, заборгованість по аліментних платежах на 01.11.2016 становить 25491 грн.

Згідно довідки розрахунку від 01.09.2018 по заборгованості по аліментних платежах по боржнику ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заборгованість по аліментних платежах на 01.09.2018 становить 461 грн. (а. с. 13-16)

Згідно довідки розрахунку від 01.11.2018 по заборгованості по аліментних платежах по боржнику ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заборгованість по аліментних платежах на 01.11.2018 становить 51795 грн. (а.с. 17-20)

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем постановами у виконавчому провадженні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження неодноразово змінювався, і на даний час будь яких судових рішень щодо розміру заборгованості по аліментах немає, а правомірність дій державних виконавців щодо обчислення розміру аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, вчинених у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-278, виданого на виконання рішення суду у цивільній справі, не є предметом даного публічно-правового спору;

- постанови державного виконавця «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01.11.2018 та від 02.11.2018 року «Про накладення штрафу», прийняті державним виконавцем відповідно до наданих повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; (ч. 1 ст. 18, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. (ч. ч. 1-3)

Згідно з приписами ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. (ч. ч. 8, 9)

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню з визначенням певних прав та обов`язків учасників виконавчого провадження та самого органу, що здійснює виконання. Крім того, врегульовано порядок вчинення виконавчих дій, а за невиконання та/або уникнення виконання рішення державного виконавця, передбачено прийняття постанови про накладення штрафів та вчинення інших дій, спрямованих на остаточне виконання виконавчого документа.

У свою чергу, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

За наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. (п. 1 розділу XIII Інструкції)

Так, особливості виконання рішень про стягнення аліментів визначені розділом XVI Інструкції, згідно п. 4 якого, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач вважає, що державний виконавець незаконно прийняв постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та про накладення штрафу, необгрунтовано нарахувавши суму заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з неприйняттям копій квитанцій про сплату аліментів (через те, що в них не вказано ні платника коштів, ні призначення сум).

У свою чергу, відповідач вказує на те, що довідка-розрахунок по сплаті аліментів ОСОБА_1 складена на основі наявних в матеріалах виконавчого провадження квитанцій, де зазначено його платником та вказано, що сума коштів є аліментами на корить стягувача ОСОБА_2 , а тому, сума заборгованості станом на 01.11.2018 становила 51795,00 грн.

Отже, спірними, у даному випадку є дії державного виконавця щодо правомірності прийняття/неприйняття банківських квитанцій, що не відповідають встановленим вимогам, та, як наслідок, питання наявності/відсутності заборгованості у позивача зі сплати аліментів, яка стала підставою для прийняття оскаржуваних постанов.

Колегія суддів враховує, що розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження неодноразово змінювався, на момент прийняття оскаржуваних постанов не був сплачений у повному обсязі, а також, на даний час будь яких судових рішень щодо встановлення правомірності розрахунку розміру заборгованості по аліментах не було надано, що у свою чергу, виключає можливість розгляду в межах адміністративного судочинства надання правової оцінки правомірності дій державного виконавця щодо обчислення розміру аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, вчинених у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-278, виданого на виконання рішення суду у цивільній справі.

Тобто, якщо, сторона виконавчого провадження (боржник) не погоджується саме з розрахунком розміру заборгованості зі сплати аліментів (наявністю заборгованості), дане питання має розглядатись в суді, згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 СК України, проте, не в межах адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанови «Про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 01.11.2018 та від 02.11.2018 року «Про накладення штрафу», прийняті державним виконавцем відповідно до наданих повноважень та з дотриманням норм ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 23.05.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді О.І. Шурко

Я.М. Василенко