Справа № 120/344/19-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/344/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян Марина Бондівна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

04 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 28.11.2018 року та рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради № 59 від 04 грудня 2018 року про відмову у призначенні їй субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2018 року.

На переконання позивача, такі дії відповідача щодо відмови у призначенні їй субсидії є протиправними.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради із заявою щодо переоформлення житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з жовтня 2018 року за адресою домогосподарства: АДРЕСА_1 .

Разом із заявою позивачем була подана декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 29 жовтня 2018 року, у якій, окрім себе, також повідомила про зареєстрованого в житловому приміщенні громадянина ОСОБА_2 . В даних документах позивачем не було зазначено його реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Оскільки позивачем протягом 30 календарних днів не надано відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 управлінням соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради 28 листопада 2018 року прийнято рішення про відмову у призначенні житлової субсидії.

29 жовтня 2018 року позивач знову звернулася з заявою до відповідача, в якій повідомила, що з колишнім чоловіком не підтримує зв`язків з 1998 року і він з 2013 року проживає в Російській Федерації, просила розглянути питання призначення житлової субсидії комісією з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань Управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

На засіданні комісії 04 грудня 2018 року позивачу було роз`яснено, що відповідно до абзацу 11 пункту 7 Положення житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли член домогосподарства перебував за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, та у нього за цей період: взагалі відсутні доходи; або нарахований середньомісячний дохід менший, ніж розмір заробітної плати; або ним або за нього не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, меншому від мінімального.

За рішенням комісії (протокол №59 від 04 грудня 2018 року) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні житлової субсидії відповідно до абз. 11 п. 7 постанови КМУ № 848.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні житлової субсидії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у наданні субсидії на житлового-комунальні послуги позивачу, оскільки ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою проживання позива, знаходиться за межами України більше 60-ти днів і, відповідно, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не сплачує.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що її колишній чоловік є громадянином Росії, там постійно проживає і працює, вони з ним не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав і обов`язків та не підтримують зв`язків.

Також зазначає, що відповідач до обставин позивача поставився з надмірним формалізмом, тому рішення відповідача про відмову в призначенні субсидії є незаконним та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками суду першої інстанції та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року №329) (далі - Положення).

Згідно з п. 1 Положення житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Згідно із п.2 Положення №848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Приписами п.3 Положення №848 передбачено, що призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення). У територіальних громадах (в тому числі об`єднаних), у виконавчих органах яких відсутні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, прийняття заяв громадян з необхідними документами для призначення житлових субсидій та передачу їх відповідним структурним підрозділам з питань соціального захисту населення безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг чи їх фронт-офіси здійснюють уповноважені особи, які визначаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Інформація про призначені житлової субсидії вноситься структурним підрозділом з питань соціального захисту населення до Єдиного державного реєстру отримувачів житлових субсидій, держателем якого є Мінсоцполітики.

Пунктом 4 Положення № 848 передбачено, що субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов`язкового відсотка платежу.

Пунктом 6 Положення №848 визначено підстави для відмови у призначенні субсидій. Так, підпунктом 3 п. 6 Положення №848 однією із підстав для відмови у призначенні субсидії визначено наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства осіб, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

В той же час приписами п.7 Положення №848 встановлено, що за наявності умов, зазначених у пункті 6 цього Положення, житлову субсидію може бути призначено за рішенням комісії виходячи з конкретних обставин, що склалися, крім випадку, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 цього Положення.

Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії в таких випадках приймається комісією на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Відповідно до пп.10 п.7 Положення, житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім`ї особи із складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 6 цього Положення, і такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадку, зазначеного в абзаці четвертому пункту 7 цього Положення, а також якщо працездатні особи в період, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, документально підтвердили шляхом надання легалізованих в Україні документів набуття страхового стажу в інших країнах, з якими укладено договори про соціальне забезпечення, перелік яких розміщується на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до п. 13 Положення № 848 для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання):

заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - заява);

декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);

довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;

договір найму (оренди) житла (у разі наявності).

У відповідності до п. 14 Положенням № 848 рішення про призначення або відмову в призначенні житлової субсидії приймається комісією протягом 30 календарних днів з дня прийняття структурним підрозділом з питань соціального захисту населення рішення про подання документів щодо призначення житлової субсидії на розгляд комісії.

Рішення комісії про призначення або відмову в призначенні житлової субсидії може бути оскаржено заявником до суду.

Матеріали справи містять заяву позивача про призначення житлової субсидії від 29.10.2018 року, згідно якої останній просить призначити йому житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з жовтня 2018 року.

Разом із заявою позивачем була подана декларація про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у якій, окрім себе, позивач повідомила про зареєстрованого в житловому приміщенні ОСОБА_2 .

При цьому, позивачем також подано заяву, в якій зазначено, що її колишній чоловік ОСОБА_2 , з яким вона розлучена з 17.04.1998 року, фактично в квартирі не проживає, оскільки з 2013 року перебуває в Росії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було відмовлено позивачеві у призначенні житлової субсидії з тих підстав, що житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли член домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства перебували за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії. Тобто, з підстав того, що ОСОБА_2 у період, за який враховуються доходи для призначення субсидії перебував за кордоном, сукупністю більше 6 днів і це перебування не було пов`язане з відрядженням, лікуванням, навчанням.

Колегія суддів не може вважати зазначене рішення комісії обгрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом п. 9 Положення №848 житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства.

Відповідно абзацу 2 пункту 9 Положення до складу домогосподарства включаються особи, що зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії.

Отже, для визначення складу домогосподарства мають бути враховані особи, які не лише зареєстровані за відповідною адресою, але і фактично проживають у житловому приміщення.

У разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), за рішенням комісії соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих за даною адресою членів домогосподарства. Рішення комісії в такому випадку приймається з урахуванням норм, зазначених в абзаці десятому пункту 7 цього Положення.

За рішенням комісії доходи членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично за даною адресою не проживають, в сукупний дохід домогосподарства не враховуються. Рішення комісії в такому випадку приймається з урахуванням норм, зазначених в абзаці десятому пункту 7 цього Положення, і не може поширюватися на випадок, визначений в абзаці третьому цього пункту.

Рішення комісії у випадках, передбачених цим пунктом, приймаються на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Приписами п.14 Положення №848 передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.12.2018 (а.с. 43) позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 лише один.

Колегія суддів приймає до уваги твердження позивача, що її колишній чоловік фактично з нею не проживає, вони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків.

З урахуванням фактичних обставин даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні субсидії прийнято без урахування мети, з якою надані повноваження, всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також принципів обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач лише використав факт перебування колишнього чоловіка позивача за кордоном, інтерпретувавши його безвідносно до правових підстав для відмови у призначенні житлової субсидії.

Зокрема, відповідачем не враховано, що колишній чоловік позивача є громадянином іншої держави, який упродовж тривалого часу фактично не проживає в Україні, та, як стверджує позивач, зареєстрований у Російській Федерації. Крім того, відповідачем не надано суду доказів, що у межах повноважень, визначених п. 14 Положення, ним були здійснені запити до Пенсійного органу, органу доходів і зборів на підтвердження інформації щодо належності ОСОБА_2 до застрахованих осіб, які є платниками ЄСВ, до Держприкордонслужби - про перетин державного кордону. У той час як з`ясування цих обставин було визначальним для прийняття законного рішення про призначення житлової субсидії, а відповідач забезпечений механізмами для перевірки повідомлених йому фактів, останній проігнорував свій обов`язок діяти відповідно до принципів, закріплених у ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Враховуючи, що відповідач лише обмежився констатацією факту перебування колишнього чоловіка позивача більше 60 днів, проігнорувавши можливість встановлення дійсних обставин такого перебування, які впливали на існування його обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і як наслідок, були визначальними для ухвалення рішення про призначення житлової субсидії, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення з відмови у призначенні житлової субсидії позивачу з посиланням на пункти 6, 7 Положення.

Оскільки відповідачем в основу оскаржуваного рішення інших підстав для відмови у призначенні позивачу житлової субсидії покладено не було, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (протокол № 59 від 04.12.2018 р.) про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_1 .

За умови підтвердженя викладених позивачкою обставин про те, що її чоловік фактично з нею не проживає, комісія мала всі підстави здійснити призначення їй субсидії, виходячи із соціальних норм житла та соціальних нормативів житлово-комунального обслуговування розрахованих на фактично проживаючих зареєстрованих за даною адресою членів домогосподарства.

У таком разі застосування до позивачки пп.10 п.7 Положення є безпіставним.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Призначення субсидії відноситься виключно до функцій органів соціального захисту.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що з метою повного захисту прав позивача у даних спірних правовідносинах, належним способом захисту позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з урахуванням висновків суду як управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, так і міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

Це пов`язано з тим, що право приймати рішення про призначення субсидії у виняткових та особливих випадках делеговано саме комісіям, утвореним районними, районними у мм.Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, однак до процедур їх призначення та виплати також залучаються і органи соціального захисту населення. Обов`язок розглянути заяву позивачки суд покладає на обидва згаданих суб`єкта владних повноважень задля забезпечення реальності виконання ухваленого рішення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим, відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржуване судове рішення - скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (протокол № 59 від 04.12.2018 р.) про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних питань управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.