Справа № 500/2610/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2610/18

10 липня 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 37999,28 грн., прийняту 03.11.2011 у виконавчому провадженні № 29436148 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції Андруховим А.В.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 56874698, прийняту 27.07.2018 головним державним виконавцем Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харитоновим В.П.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.10.2011 старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Підволочиського РУЮ Андрухов А.В. на підставі виконавчого листа № 2-340 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Банк Форум" коштів по кредитному договору в розмірі 318932 грн., 59240,85 грн. пені, державного мита 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області 25.07.2011, виніс постанову ВП № 29436148 про відкриття виконавчого провадження. Враховуючи те, що боржник у встановлений державним виконавцем строк не виконала рішення суду, 03.11.2011 зазначений державний виконавець виніс постанову ВП № 29436148 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 37999,28 грн. Надалі, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, 27.07.2018 головний державний виконавець Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харитоновий В.П. виніс в окреме провадження постанову ВП № 56874698 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 29436148 від 03.11.2011 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 37999,28 грн.

Позивач вважає оскаржені постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач не надіслав боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим не надав останній строк для добровільного виконання рішення суду, в тому числі на час винесення оскарженої постанови не перевірив виконання позивачем рішення суду, чим порушив статті 6, 25, 27, 28, 31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови ВП № 29436148 від 24.10.2011 про відкриття виконавчого провадження та постанови ВП № 29436148 від 03.11.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору (далі - Закон № 606-XIV).

Ухвалою суду від 18.12.2018 у справі № 500/2610/18 дану позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 857/2772/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі № 500/2610/18 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 10.06.2019 дану адміністративну справу прийнято до провадження, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 13.06.2019.

Ухвалами суду від 13.06.2019, від 19.06.2019, від 25.06.2019, від 02.07.2019, від 08.07.2019 розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва відповідно до статей 205, 223 КАС.

Водночас, ухвалою суду від 19.06.2019 продовжено процесуальні строки розгляду справи судом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 10.07.2019, в якій просить розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву від 10.07.2019, в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив на позов відповідач не надав суду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглянув дану справу в порядку письмового провадження відповідно до частини третьої статті 194 КАС.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 24.10.2011 старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Підволочиського РУЮ Андрухов А.В. на підставі виконавчого листа № 2-340 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 в користь ПАТ "Банк Форум" коштів по кредитному договору в розмірі 318932 грн., 59240,85 грн. пені, державного мита 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області 25.07.2011, виніс постанову ВП № 29436148 про відкриття виконавчого провадження. Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови (арк. справи 159 з/б).

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що відповідач не надіслав позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки зазначену постанову остання отримала 26.10.2011, про що свідчить підпис позивача на повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. справи 160 з/б).

Враховуючи те, що боржник у встановлений державним виконавцем строк не виконала рішення суду, 03.11.2011 зазначений державний виконавець виніс постанову ВП № 29436148 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 37999,28 грн. (арк. справи 22).

Доказів надіслання позивачу постанови ВП № 29436148 від 03.11.2011 сторони не надали, а суд не здобув.

Надалі, 27.06.2018 начальник Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Шкільняк В.Є. виніс постанову ВП № 29436148 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (арк. справи 190).

У зв`язку із закінченням виконавчого провадження, 27.07.2018 головний державний виконавець Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харитоновий В.П. виніс в окреме провадження постанову ВП № 56874698 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 29436148 від 03.11.2011 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 37999,28 грн. (арк. справи 191 з/б).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами частини першої статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною другою статті 17 Закону № 606-XIV визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 606-XIV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Частинами першою та другою статті 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Суд встановив, що в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 29436148 від 24.10.2011 державний виконавець зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови та зазначив, що при невиконанні рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, таке рішення буде виконане в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Як слідує з матеріалів справи, що державним виконавцем проводилася перевірка щодо виконання боржником зазначеного рішення суду шляхом зобов`язання позивача з`явитися до державного виконавця 18.11.2011, з 09 до 12 год. за адресою: смт. Підволочиськ, вул. АДРЕСА_1 Франка АДРЕСА_2 2 із наданням підтверджуючих документів щодо сплати боргу за виконавчим листом № 2-340, виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області 25.07.2011, про що склав виклик державного виконавця від 10.11.2011 № 1375/3. Водночас, у зазначеному виклику державний виконавець зазначив, що у випадку несвоєчасної сплати боргу з позивача стягується виконавчий збір в розмірі 10% від суми боргу та виконавчі витрати в розмірі 27,72 грн. (арк. справи 162).

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент винесення постанови ВП № 29436148 від 03.11.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору у державного виконавця були відсутні правові підстави вважати, що рішення суду боржником не виконано у встановлений державним виконавцем строк, як наслідок виносити оскаржену постанову, оскільки про невиконання боржником рішення суду відповідач мав можливість дізнатися лише 18.11.2011. Тобто на момент винесення зазначеної постанови державний виконавець не провів відповідно до статті 11 Закону № 606-XIV перевірку виконання боржником рішення, так як таку перевірку відповідач здійснив 18.11.2011, а тому лише після цієї дати відповідач мав правові підстави, відповідно до статті 28 Закону № 606-XIV, винести відповідну постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV для самостійного його виконання.

Водночас, частиною першою статті 31 Закону № 606-XIV визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 606-XIV сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Доказів надіслання позивачу постанови ВП № 29436148 від 03.11.2011 сторони не надали, а суд не здобув, а тому такі дії відповідача щодо ненадіслання зазначеної постанови позивачу суперечать вимогам статей 11, 31 Закону № 606-XIV, як наслідок порушив права останньої, визначених статтею 12 Закону № 606-XIV.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи те, що на момент винесення постанови ВП № 29436148 від 03.11.2011 державний виконавець не провів відповідно до статті 11 Закону № 606-XIV перевірку виконання боржником рішення суду, а також те, що зазначену постанову відповідач не надіслав у встановлений строк позивачу, суд дійшов висновку, що відповідач виніс оскаржену постанову не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом № 606-XIV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), як наслідок зазначена постанова є протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Водночас, враховуючи те, що постанова ВП № 29436148 від 03.11.2011 слугувала підставою для винесення постанови № 56874698 від 27.07.2018 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 29436148 від 03.11.2011 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 37999,28 грн., а також те, що постанова ВП № 29436148 від 03.11.2011 визнана судом протиправною, суд дійшов висновку, що постанова № 56874698 від 27.07.2018 також є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Д. Галицького, 80, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, 47800, ) про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37999,28 грн., прийняту 03.11.2011 у виконавчому провадженні № 29436148 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Підволочиського районного управління юстиції Андруховим А.В.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 56874698, прийняту 27.07.2018 головним державним виконавцем Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Харитоновим В.П.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Підволочиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області судові витрати на суму 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп. сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 01.11.2018 та 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп. сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 10.12.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 10.07.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.