Справа № 300/216/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5641/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Гундяком В.Д., час ухвалення судового рішення 13 год 39 хв у м. Івано-Франківську, дата складання повного тексту судового рішення 10 квітня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Витвицької Тетяни Іванівни (за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Брошнів-Осадської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області Витвицької Т.І. (далі Державний реєстратор Витвицька Т.І., відповідач), індексний номер : 44784735 від 22.12.2018, номер запису про право власності 29610172, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване право власності на ОСОБА_2 , рішення індексний номер : 44784735 від 22.12.2018, номер запису про право власності 29610368, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване право власності на ОСОБА_3 , рішення індексний номер : 44784735 від 22.12.2018, номер запису про право власності 29609906, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване право власності на ОСОБА_4 та рішення індексний номер : 44784735 від 22.12.2018, номер запису про право власності 29609906, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстроване право власності на ОСОБА_5 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що жодного документа власності чи її належної копії, яка мала би бути завірена відповідною установою, яка його видавала або мала право на таке завірення не була надана заявниками державному реєстраторі ОСОБА_6 при проведенні такої реєстрації права власності. Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при відкритті провадження по справі, оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Також порушено п. 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015. Державний реєстратор Витвицька Т.І. не перевірила відповідність повноважень осіб, які подавали документи для державної реєстрації прав, чим порушила вимоги п.1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , представника третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню повністю із закриттям провадження по справі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 17.12.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до державного реєстратора Витвицької Т.І. із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , до якої подано оригінал довідки Івано-Франківського бюро технічної інвентаризації №11 від 02.02.3018, копію свідоцтва про право власності від 24.03.1994, виданого Рожнятівським управлінням житлово-комунального господарства відповідно до рішення виконкому Рожнятівської сільської ради №59 від 22.12.1993, довіреності №303 від 21.03.2018 та №370 від 13.04.2018.

На підставі вказаних документів державним реєстратором Витвицькою Т.І. 22.12.2018 було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно на заміну втраченого свідоцтва та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44784735 від 22.12.2018, за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 29610172, ОСОБА_3 , номер запису про право власності 29610368, ОСОБА_4 номер запису про право власності 29609906 та ОСОБА_5 , номер запису про право власності 29610549 по 1/6 частки на квартиру АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Витвицькою Т.І було повністю дотримано процедуру проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та правомірно прийняті оспорювані рішення.

Проте, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо визначення підсудності даного спору, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно ч.2 ст.2 КАС України (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття оспорюваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі п.7 ч.1 ст.3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом першим частини другої статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст.ст.2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваних рішень), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право власності на квартиру), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оспорюване рішення стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на зазначене майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу реєстрації права власності на нерухоме майно. У спірних правовідносинах виник спір про цивільне право з житлових правовідносин.

Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.09.2018 по справі №823/2042/16, відповідно до яких, у тому разі коли позивач не був заявником стосовно оспорюваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1 ст.239 КАС України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його скасувати повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у справі з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.243, 238, 239, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року по справі №300/216/19 скасувати повністю.

Провадження по справі №300/216/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Витвицької Тетяни Іванівни (за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 11.07.2019.