Справа № 520/4203/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р. № 520/4203/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Коваленко О.В.,

представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Огульчанське-Плюс" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, про скасування податкових повідомлень - рішень відповідача від 12.04.2019 року № 2, від 12.04.2019 року № 2, від 03.06.2019 року № 7.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.10.2015 року по 30.09.2018 року, результати якої викладено в акті 19.12.20018 року № 5253/20-40-14-02-08/37948175 ( надалі - акт).

Висновки перевірки свідчать про порушення позивачем низки вимог законодавства.

На підставі висновків перевірки та за результатами адміністративного оскарження відносно позивача складено податкові повідомлення - рішення ( надалі - ППР): від 12.04.2019 року № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 21052 грн., у т.ч. за основним платежем - 16841,6 грн., за штрафними санкціями - 4210,4 грн.; від 12.04.2019 року № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 99765,81 грн., у т.ч. за штрафними санкціями - 99765,81 грн.; від 03.06.2019 року № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7922,08грн., у т.ч. за основним платежем - 3447 грн., за штрафними санкціями - 2585,25 грн., пеня -1889,83 грн.

Позивач, не погодившись з вказаними ППР, звернувся у судовому порядку за їх оскарженням.

Стосовно ППР від 12.04.2019 року № 2 та від 12.04.2019 року № 2 позивач вказував, що не є особою, яка реалізує пальне, а тому не може вважатись платником акцизного податку, оскільки реалізація ним паливно - мастильних матеріалів та придбання сільськогосподарських послуг, за якими виконавці використовували паливно - мастильні - матеріали, що належали позивачу, не передбачає переходу права власності або права розпорядження цим паливом, а тому, він не має обов`язку з реєстрації відповідним платником акцизного податку та складання акцизних накладних.

Щодо ППР від 03.06.2019 року № 7, таке, на думку позивача, має бути скасоване, оскільки складено з порушенням строків.

Водночас, відповідач зазначав, що з аналізу документів, наданих позивачем до перевірки документів встановлено , що позивач здійснював операції, які, у розумінні ПК України, є операціями з реалізації пального, відтак, позивач обтяжений обов`язком з реєстрації платником акцизного податку та реєстрації акцизних накладних, що у даних правовідносинах відсутнє, відтак, на думку відповідача ППР від 12.04.2019 року № 2 та від 12.04.2019 року № 2 є законними . Крім того вказав, що порушення строку винесення ППР 03.06.2019 року № 7 не є безумовною підставною для його скасування внаслідок порушення позивачем відповідних норм законодавства.

По суті позову суд зазначає наступне.

Стосовно ППР від 12.04.2019 року № 2 та ППР від 12.04.2019 року № 2.

Судом встановлено , що позивач (замовник) придбавав послуги з внесення рідкого аміак у ґрунт , придбання аміаку рідкого технічного у ПП "Павлоградська зернова компанія" (виконавець) за договором від 21.03.2016 року № 34.

Матеріали справи за даним договором містять додаток № 1, додаток № 2, акт надання послуг № 179 від 25.04.2016 року, лімітно - заборні карти, акт звірки взаєморозрахунків.

Згідно п.2 Додатку № 2 від 21.03.2019 року до вказаного договору, замовник за власний рахунок та завчасно забезпечує заправку пальним техніку виконавця задіяну на проведення робіт за нормами, визначеними у даному додатку № 2.

Лімітно- заборною картою № 44 на одержання паливно - мастильних матеріалів (надалі - ПММ) встановлено ліміт на відпуск 3500 літрів для оприскувача Кейс-310.

Лімітно- заборною картою № 13 на одержання ПММ встановлено ліміт на відпуск 40 літрів бензину, фактично видано 30 літрів для автомобіля ЗІЛ 131, номер НОМЕР_1 .

Між ПСП "Явір" ( виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір від 28.04.2016 року № 28-04/2/16 про надання послуг, за умовами якого виконавець надає замовнику, зокрема, сільськогосподарські послуги своїми власними силами.

У судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що при виконанні з боку ПСП "Явір" умов договору, використовувалось пальне, що належало позивачеві.

Матеріали справи за даним договором містять акт виконання комплексу сільськогосподарських робіт за травень 2016 року, рахунок № 300 на оплату послуг на суму з ПДВ 41198,78 грн., лімітно - заборні карти, докази сплати позивачем суми за рахунком № 300.

Згідно з лімітно-забірними картками на одержання ПММ року було встановлено відпуск ПММ ТОВ "Явір", дизпалива для сільськогосподарської техніки.

Між СТОВ "Агрофірма "Восход" ( виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір від 29.05.2016 року № 29-05/1/16 про надання послуг, за умовами якого виконавець надає замовнику, зокрема, сільськогосподарські послуги своїми власними силами.

У судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що при виконанні з боку СТОВ "Агрофірма "Восход" умов договору, використовувалось пальне, що належало позивачеві.

Матеріали справи за даним договором містять рахунок № 039 на оплату послуг та акт виконаних робіт № 17 від 06.06.2016 року на суму з ПДВ 15251,40 грн., докази сплати позивачем за послуги, лімітно - заборну карту.

Згідно з лімітно - заборною картою на одержання ПММ було встановлено відпуск СТОВ "Агрофірма "Восход" зі встановленого ліміту 690 л, дизпалива для сільськогосподарської техніки у кількості 686 л.

Як вказував представника відповідача, на балансі позивача не обліковується техніка контрагентів на рахунку "Основні засоби", яка зазначена у лімітно - заборних картах, а особи, яким видано ПММ не працювали на підприємствах, що свідчить про те, що твердження позивача про реалізацію ним паливно - мастильних матеріалів та придбання сільськогосподарських послуг, за якими виконавці використовували паливно - мастильні - матеріали, що належали позивачу, не передбачає переходу права власності або права розпорядження цим паливом є хибними, а у спірних правовідносинах відбулась саме реалізація ППМ позивачем на користь ПП "Павлоградська зернова компанія", ТОВ "Явір", СТОВ "Агрофірма "Восход", відтак, позивач є платником акцизного податку у розумінні ПК України , а тому, внаслідок реалізації пального без відповідної реєстрації платником вказаного податку та без відповідного звітування є порушеннями норм ПК України.

Розділ VI ПК України присвячено акцизному податку.

Згідно п.п. 212.1.11, п.п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України, платником податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів; особа, яка реалізує пальне.

Відповідно до п.п.213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України, об`єктом оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Приписами п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст.14 ПК України ( в редакції, чинній на час виконання договорів між позивачем та ПП "Павлоградська зернова компанія", ТОВ "Явір", СТОВ "Агрофірма "Восход") встановлено, що реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.

З цього випливає те, що ключовим аспектом зазначеного є встановлення факту, чи відбувся перехід права власності чи розпорядження паливом.

У разі якщо суб`єкт господарювання планує здійснювати операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального іншим особам чи будь-які інші операції з пальним на митній території України, які визначені в абзаці другому пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, то до початку здійснення таких операцій він повинен зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та складати акцизні накладні на такі обсяги реалізації, а також на обсяги пального, що використовується для власного споживання, зареєструвавши накладні в Єдиному реєстрі акцизних накладних згідно з п. 231.1 ст. 231 Податкового кодексу України.

При цьому, якщо обсяги реалізованого пального не перевищують обсяги отриманого пального від інших платників акцизного податку, за які сплачено акцизний податок, у замовника не виникатиме об`єкта оподаткування за п.п.213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України.

Платник податку при ввезенні на митну територію України пального або спирту етилового, з якого сплачено акцизний податок, або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу, або реалізації пального або спирту етилового зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального або спирту етилового та зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи. Платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального або спирту етилового, використаного для власного споживання; реалізованого та/або використаного для виробництва непідакцизної продукції на умовах, встановлених статтею 229 цього Кодексу; втраченого у межах та/або понад встановлені норми втрат; зіпсованого, знищеного, в тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування у процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального або спирту етилового, а також при здійсненні операцій, які не підлягають оподаткуванню або звільняються від оподаткування (п. 231.1 ст. 231 ПК України).

Право на складання акцизних накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники акцизного податку в порядку, передбаченому статтею 212 цього Кодексу (п. 231.4 ст. 231 ПК України).

При реалізації пального особа, яка реалізує пальне, зобов`язана в установлені терміни скласти акцизну накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних, така реєстрація вважається наданням акцизної накладної отримувачу пального або спирту етилового. Акцизні накладні, які не надаються отримувачу пального або спирту етилового, та акцизні накладні/розрахунки коригування, складені за операціями з реалізації пального або спирту етилового суб`єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних (п. 231.5 ст. 231 ПК України).

Реєстрація в Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання (п. 231.6 ст. 231 ПК України).

Сума акцизного податку для цілей пунктів 120-2.1 і 120-2.2 цієї статті визначається за ставкою, що встановлена на дату реалізації пального, та курсом Національного банку України, що діє на перший день кварталу, в якому здійснюється реалізація пального, а для спирту етилового - за ставкою, що встановлена на дату реалізації спирту етилового ( п.п.120-2.3 п. 120-2 ст. 120-2 ПК України).

Підпунктом 120-2.2 п. 120-2 ст. 120-2 ПК України встановлено, що відсутність з вини платника акцизного податку реєстрації акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних/розрахунку коригування протягом більш як 120 календарних днів після дати, на яку платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну/розрахунок коригування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального або спирту етилового, на які платник податку зобов`язаний скласти таку акцизну накладну/розрахунок коригування.

Відповідно до п. 117.3 ст. 117 ПК України, здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Системно аналізуючи вищевказані норми, суд вказує, що за укладених угод між позивачем та його контрагентами, ключовим аспектом зазначеного, в контексті того, чи є позивач платником акцизного податку, у розумінні ПК України, є встановлення факту, чи відбувся перехід права власності чи розпорядження паливом за договорами, що перелічені вище.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України).

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У свою чергу розпорядженням є право вибору, так звана альтернатива.

У даних правовідносинах, досліджуючи зміст угод між позивачем та його контрагентами доцільно звернути увагу на приписи ст. 3 та 8 ЦК України, якими закріплено свободу договору та визначено аналогію закону.

В зазначеному контексті, до правовідносин з надання послу можливе застосування елементів подібних правовідносин по виконанню робіт, щодо використання матеріалів замовника.

Відповідно до ст. 840 ЦК України, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Таким чином контрагенти позивача, а саме: ПП "Павлоградська зернова компанія", ТОВ "Явір", СТОВ "Агрофірма "Восход" діяли в обмежених рамках, та мали можливість лише використати пальне, в межах відведеного ліміту, а залишки, за їх наявності, повернути позивачу, що і було ними здійснено, виходячи з даних лімітно - заборних карток.

Тобто, останні не мали альтернативи з визначення долі пального на свій розсуд, оскільки така вже була визначена позивачем.

У даному випадку перехід права власності не відбувся, оскільки, у такому разі, позивач повинен був реалізувати таке пальне за видатковими накладними з нарахуванням ПДВ та реєстраціями податкових накладних, а його контрагенти - виконувати умови договорів з власним пальним, придбаним у позивача, що суперечить умовам договорів, укладених позивачем з ПП "Павлоградська зернова компанія", ТОВ "Явір", СТОВ "Агрофірма "Восход".

Відтак, надання позивачем пального ПП "Павлоградська зернова компанія", ТОВ "Явір", СТОВ "Агрофірма "Восход", що надавали позивачу сільськогосподарські послуги, не передбачало переходу права власності або розпорядження пальним.

Отже, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, позивач не здійснював операцій, визначених п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст.14 ПК України, отже, останній не є особою, яка реалізує пальне та платником акцизного податку відповідно.

Відтак, у позивача був відсутній обов`язок з реєстрації платником акцизного податку та з реєстрації акцизних накладних.

Зазначене цілком узгоджується з приписами п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України, за якими, не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відтак, суд приходить до висновку про скасування податкових повідомлень - рішень від 12.04.2019 року № 2 та від 12.04.2019 року № 2.

Щодо решти вимог, в частині оскарження ППР від 03.06.2019 року № 7, єдиною підставою позову в зазначені частині позивачем визначено як порушення строків складання такого рішення.

Згідно п. 86.8 статті 86 ПК України ( в редакції, чинній на час прийняття ППР від 03.06.2019 року № 7) податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків ( в редакції, згідно змін, внесених Законом № 2628-VIII від 23.11.2018, р. до зазначених змін, станом на час перевіряємого періоду, в такій редакції, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Наведена законодавча норма встановлює строки, протягом яких податковий орган приймає податкове повідомлення - рішення за результатами перевірки та забезпечує право платника податків на подання заперечень на акт перевірки. Наслідки порушення цих строків положення цієї статті не передбачають.

Згідно з підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пункт 56.17 статті 56 ПК України).

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення (пункт 56.18 статті 56 ПК України).

При цьому наведена норма передбачає, що податкове повідомлення-рішення повинно містити підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 102.1 статі 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Системний аналіз наведених законодавчих норм ПК України дає підстави для висновку, що якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, прийняття такого рішення після відповідних строків не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03 квітня 2018 року (справа №810/5546/15).

В рамках даної справи інших підстав для оскарження ППР від 03.06.2019 року № 7 позивачем не наведено, відтак, позов в зазначеній частині не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Огульчанське-Плюс" (вул. Холодного, буд. 3П,с. Огульці, Валківський район, Харківська область,63032, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.04.2019 року № 2, № 2, які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Огульчанське-Плюс".

У задоволенні решти вимог -відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Огульчанське-Плюс" (вул. Холодного, буд. 3П,с. Огульці, Валківський район, Харківська область,63032, ) судові витрати у розмірі 1921,00 грн. ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 10 липня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.