Справа № 199/8241/18
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/8241/18
(2-а/199/155/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.07.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Денисенка Дениса Олексійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАА № 320322 про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, а також стягнення матеріальної та моральної шкоди

В обґрунтування позову зазначив, що 15 жовтня 2018 року на трасі М. 18, 24 км в Новомосковському районі Дніпропетровської області, рухаючись на своєму автомобілі Subaru Legacy Outback днз. НОМЕР_1 , проїжджаючи пост патрульної поліції, його було зупинено працівниками поліції. Підставою для зупинки авто стало спрацювання в автоматичному режимі програми «Рубеж», за якою авто позивача перебуває в розшуку, як майно боржника.

Поліцейським складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, на підставі ст.36 _ЗУ «Про виконавче провадження», внаслідок чого працівники поліції викликали евакуатор та доставили авто на штраф-майданчик за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 6.

Цього ж дня є інтернет-порталу «Єдиний реєстр боржників» позивачу стало відомо, що він перебуває у цьому реєстрі з 24 травня 2018 року на підставі виконавчого провадження № 56353192, відкритого для примусового виконання стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері дорожнього руху. Обставини, за яких було винесено до цього реєстру, позивачу були невідомі., у зв`язку з чим 16 жовтня 2018 року позивач з`явився до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. З цих матеріалів стало відомо, що 11 березня 2018 року відносно позивача відповідачем ОСОБА_2 ,лейтенантом поліції батальйону 3 роти 1 УПП в Дніпропетровській області, було винесено постанову серії ЕАА № 320322, відповідно до якої позивач 11.03.2018 о 08:48 год. керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat SE днз НОМЕР_2 в м. Дніпро по проспекту Слобожанському, 42 порушив вимоги наказового знаку 4.1, у зв`язку з чим позивача притягнуто до відповідальності та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

З вказаною постановою позивач не згоден з наступних підстав.

11.03.2018 року близько 09:00 год. рухаючись по пр.. Слобожанському у м. Дніпрі на авто Volkswagen Passat SE днз НОМЕР_2 , позивач дійсно був зупинений працівниками поліції, які склали відносно нього Протокол серії БР №102104 про пропущення ч.1 ст. 130 КУпАП. Будь-яких інших матеріалі відносно позивача не складалось та про порушення правил дорожнього руху, зокрема, наказового знаку 4.1, не повідомлялось. На місті зупинки постанова про накладення штрафу за порушення вимог знаку не складалась, пояснень не відбиралось. Акта про відмову від підпису та отримання копії постанови не складалось, матеріали виконавчого провадження не містять, яке не містять і підпису позивача на постанові серії ЕАА № 320322 та більш того, не містять підпису посадової особи, яка її винесла. Не зазначено й про те, що копія постанови були направлені позивачу засобами поштового зв`язку.

Враховуючи, що протиправні дії інспектора призвели до понесення позивачем значних витрат, позивач вважає, що такі мають бути стягнуті як відшкодування шкоди з особи, винної у їх заподіянні. Розмір заподіяних збитків, які підтверджуються квитанціями, складаються з: - сплати штрафу в подвійному розмірі за оскаржуваною постановою 510 грн.; - виконавчого збору 320,00 грн.; - послуги транспортування авто на евакуаторі 2240,00 грн.; - послуги збереження авто на штрафному майданчику 432 грн., а всього 3502,00 грн.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 2000,00 грн., яка на думку позивача, є співмірною із завданими матеріальними збитками та хвилюваннями, спричиненими, в тому числі й тим, що при затриманні транспортного засобу позивача в машині знаходились двоє малолітніх дітей, які після чотирьох годин оформлення Акту і очікувань евакуатора, стали себе погано почувати, внаслідок чого позивач вимушений був викликати друзів, які відвезли дітей з Новомосковського району до місця проживання.

Позивач просив суд визнати протиправними дії Денисенка Дениса ОСОБА_3 лейтенанта поліції батальйону 3 роти 1 УПП в Дніпропетровській області щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 320322 від 11.03.2018 р. Визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 320322 від 11.03.2018 р., якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути з ОСОБА_2 лейтенанта поліції батальйону 3 роти 1 УПП в Дніпропетровській області 3502 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1500 на відшкодування моральної шкоди.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Зі змісту правових норм вбачається, що Національна поліції України уповноважена через своїх співробітників притягнути осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Вчиненні інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення, тому самі по собі дії щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевими загальними судами як адміністративними має вичерпний перелік, а відтак визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності неправомірною чинним законодавством не передбачено, а відтак позовні вимоги в цій частині не можуть підлягати задоволенню. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт яких саме страждань і втрат йому було завдано, та не надано належних доказів. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук, відповідно до ст.. 36 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому відповідач на законних підставах здійснив тимчасове затримання транспортного засобу позивача, і відшкодування матеріальних збитків не має законних вимог. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі , справу розглядати без участі відповідача УПП в Дніпропетровській області ДПП.

Суд дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 300322 від 11.03.2018 року лейтенантом поліції батальйону 3 роти 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Денисенком Д.О. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до зазначеної постанови 11.03.2018 року о 08:48 в м. Дніпро, проспект Слобожанський, 42 ОСОБА_1 порушив вимоги наказового знаку 4.1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів порушень позивачем ПДР. Оскільки відповідачем, не надано доказів правомірності свого рішення, а саме порушення позивачем вимог наказового знаку 4.1. ПДР України суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови та закриття провадження по справі є обґрунтованими, а постанова серії ЕАА № 320322 по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо визнання протиправними дій Денисенка Дениса Олексійовича лейтенанта поліції батальйону 3 роти 1 УПП в Дніпропетровській області щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на винесення Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 320322 від 11.03.2018 р. суд виходить з наступного.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі.

Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів. Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що позивачу було завдано хвилювання, спричиненими в тому числі й тим, що при затриманні транспортного засобу позивача в машині знаходились двоє малолітніх дітей, які після чотирьох годин оформлення Акту і очікувань евакуатора, стали себе погано почувати, внаслідок чого позивач вимушений був викликати друзів, які відвезли дітей з Новомосковського району до місця проживання.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, не надав її розрахунок та якими доказами це підтверджується. Також не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним, на думку позивача, діянням відповідача ОСОБА_2 , лейтенанта поліції батальйону 3 роти 1 УПП в Дніпропетровській області.

В іншій частині вимоги також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Таким чином, позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі викладеного судом не вбачається підстав для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3502,00 грн.

Судові витрати по справі сторонами не понесені, судовий збір відноситься за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Денисенка Дениса Олексійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,- задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11 березня 2018 року серії ЕАА № 320322 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, винесену лейтенантом поліції 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Денисенком Денисом Олексійовичем, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: