Справа № 372/1278/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/1278/19 Суддя першої інстанції: Тихановський О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу капрала поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Головатого Вадима Андрійовича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області 1 батальйону 2 роти Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Головатого Вадима Андрійовича, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до капрала поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області 1 батальйону 2 роти Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Головатого В.А. про скасування постанови від 30 березня 2019 року серії ЕАВ № 1029252 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором УПП в Рівненській області за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. та закриття провадження у справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - капрал поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Головатий В.А., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та здійснені порушення вимог процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності підтверджується фотознімками з місця події, даними приладу TruCam та відеозаписом з нагрудної камери інспектора, який додано до матеріалів апеляційної скарги.

Стверджуючи про поважність причин ненадання до суду доказів по справі на підставі яких відповідачем прийнято оскаржувану постанову, скаржник зазначає, що всупереч вимогам ст. 174 КАС України відповідачу не було надіслано копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Скаржник стверджує, що строк для відзиву, який було надано судом, а саме до 16 год. 00 хв. 24 квітня 2019 року не відповідає вимогам ч. 5 ст. 162 КАС України. Крім того, відповідач зазначає, що зі змісту ухвали від 16 квітня 2019 року, яка була надіслана на адресу відповідача було неможливо становити підстави і предмет позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано, що не перешкоджає розгляду справи.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснюється з врахуванням вимог ст. 286 КАС України, яка передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою серії ЕАВ № 1029252 від 30 березня 2019 року на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 255 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 30 березня 2019 року о 16 год. 49 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом TOYOTA TUNDRA НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 24 км/год та порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), за що його і було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірність винесеної ним постанови.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем у поданій до суду апеляційній скарзі ним не подано до суду першої інстанції доказів, підтверджуючих правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови та відзиву на позовну заяву.

Надаючи оцінку доводам відповідача стосовно поважності причин ненадання до суду доказів, що підтверджують правовірність і обґрунтованість постанови від 30 березня 2019 року серії ЕАВ № 1029252 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що капрал поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Головатий В.А. 22 квітня 2019 року отримав ухвалу про відкриття провадження у справі № 372/1278/19 та призначення її до розгляду на 24 квітня 2019 року об 16 год. 00 хв. (а.с. 15).

У зв`язку з неявкою сторін по справі в судове засідання, яке було призначене на 24 квітня 2019 року протокольною ухвалою суд ухвалив відкласти слухання справи до 21 травня 2019 року на 17 год. 00 хв. про що відповідач був повідомлений належним чином 07 травня 2019 року (а.с. 19).

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з матеріалів справи починаючи з дати, коли відповідач був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а саме - з 22 квітня 2019 року до моменту розгляду адміністративного позову по суті, тобто до 21 травня 2019 року, скаржник всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не надав до суду доказів, які б підтвердили правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також відповідач не звертався до суду з клопотаннями про направлення на його адресу копії позовної заяви, яка з його слів ним не отримана.

Доказів, підтверджуючих той факт, що відповідач не отримував копію позовної заяви останнім до суду не надано.

В свою чергу в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 16 квітня 2019 року вказано про направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками та зазначено, що справа слухається з врахуванням вимог ст. 286 КАС України, яка передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зазначена норма є спеціальною та не передбачає обов`язку суду дотримуватись загальних вимог, що передбачені ч. 5 ст. 162 КАС України.

Отже, у справах, розгляд яких здійснюється з врахуванням особливостей, визначених ст. 286 КАС України, строк для надання відзиву на позовну заяву встановлюється судом та не може перевищувати строку розгляду справи.

Відповідно, визначений ч. 5 ст. 162 КАС України процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву не може застосовуватись під час розгляду справ, визначених ст. 286 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час судового розгляду справи відповідач не був позбавлений можливості починаючи з 22 квітня 2019 року та до 21 травня 2019 року з`ясувати обставини та підстави для позову та надати до суду докази, підтверджуючі правомірність прийняття ним постанови від 30 березня 2019 року серії ЕАВ № 1029252, однак, вказаних дій не здійснив.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належними і допустимими в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказами поважність причин ненадання до суду першої інстанції доказів по справі.

У зв`язку з зазначеними вище обставинами суд апеляційної інстанції не може прийняти в якості належних доказів по справі, ті матеріали, які було приєднано відповідачем до апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав до суду першої інстанції доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Натомість, надавши до суду апеляційної інстанції такі докази не підтвердив поважність причин, які перешкоджали відповідачу подати такі докази до суду першої інстанції.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні спору колегія суддів виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення поданої відповідачем апеляційної скарги.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу капрала поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Головатого Вадима Андрійовича залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов