Справа № 743/934/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/934/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Столяр В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення видворення за межі України.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга громадянина Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2019 року відповідач притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення терміну перебування на території України та ухилення від виїзду з території України, що підтверджується відповідним протоколам про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення № ПН МЧГ 023175

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є громадянином Народної Республіки Бангладеш і на територію України прибув у січні 2017 року поза пунктами пропуску через державний кордон.

Як встановлено судом постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2017 року відповідача було примусово видворено за межі території України та затримано з поміщенням до ПТПІ.

Зазначене судове рішення було скасовано постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2017 року.

12.01.2018 року відповідач звернувся до УДМС в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням УДМС в Чернігівській області від 01.02.2018 року відповідачу було відмовлено в задоволенні заяви, оскільки останній не надав документів, які підтверджують його особу.

Судовими рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 року відмова УДМС у Чернігівській області відповідачу в оформленні документів про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визнана правомірною.

З 12.03.2018 року по 26.09.2018 року відповідач проживав на території України на підставі довідки про звернення за захистом в Україні.

Термін законного перебування відповідача на території України закінчився 08.10.2018 року та на момент розгляду справи у першій інстанції у відповідача відсутні документи, які б давали йому право перебувати на території України.

Тобто, відповідач перебуває на території України без достатній правових підстав.

Крім того , в матеріалах справи відсутні докази, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Натомість відповідач зазначив, що він не може повернутись до Народної Республіки Бангладеш через відкрите стосовно нього кримінальне провадження за вбивство та у випадку його повернення відповідача заарештують та вб`ють.

22.04.2019 року УДМС у Чернігівській області винесено рішення № 13 про примусове повернення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 та встановлено термін для його виїзду до 21.05.2019 року. Це рішення відповідачем не оскаржувалося та виконано не було.

У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про примусове видворення та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.

24.06.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, заяви про визнання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Проте, суд вказує, що будь-які докази подання вказаної заяви до позивача відсутні.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 289 КАСУ визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 243, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2019 року - року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Я.М. Василенко