Справа № 812/564/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №812/564/18

адміністративне провадження №К/9901/61826/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 у складі колегії суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., Сухарька М.Г. у справі №812/564/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії шляхом призначення її знову з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №812/564/18 скасовано.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 31.08.2017 року №14075/02-21 про відмову у поновленні раніше призначеної пенсії.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 серпня 2017 року про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

В інший частині у задоволені позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відсутні підстави для відновлення виплати пенсії позивачу, яка виїхала за кордон на постійне місце проживання. Крім того зазначає, що заява про поновлення пенсії має подаватися особисто та з комплектом необхідних документів.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю та була прийнята на консульський облік в консульському відділі Посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

До виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 08.08.2017р. №11137/Т-11 звернення ОСОБА_2 від 18.07.2017р. щодо передачі заяви позивача про поновлення пенсії направлене до УПФУ в м. Сєвєродонецьку для розгляду по суті. Водночас повідомлено, що порядок звернення за поновленням виплати раніше призначеної пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.

УПФУ в м. Сєвєродонецьку листом від 21.08.2017р. № 13690/02-21 повідомив представника позивача про те, що . відповідно до п.п.1.5 Порядку №22-1 заяви про поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерам (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускаються. Заява на поновлення пенсії від ОСОБА_1 не була подана до управління за вимогами вищезазначеного Порядку, тому позивачу було запропоновано особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку №22-1.

17.08.2017 р. уповноважений за апостильованою довіреністю представник позивача звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою від імені позивача від 17.08.2017р. № 1397 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з копіями документів: довіреності, паспорта, ІПН, трудової книжки, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_1 , підпис якої завірений нотаріально.

Відповідач листом від 31.08.2017р. № 14075/02-21 повідомив представника позивача про те, що відповідно до п.п.1.5 Порядку №22-1 заяви про поновлення пенсії, якщо виплату пенсії було припинено, подаються пенсіонерам (законними представниками) особисто до органів Пенсійного фонду України. Поновлення виплати пенсії за заявами, посвідченими нотаріально, поданими довіреними особами або надіслані поштою, не допускаються. Заява на поновлення пенсії від ОСОБА_1 не була подана до управління за вимогами вищезазначеного Порядку, тому позивачу було запропоновано особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії та необхідними документами, які зазначені в розділі ІІ Порядку №22-1.

Вважаючи відмову протиправною, представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано належного порядку для звернення із заявою про поновлення пенсії, а також не подано необхідних документів.

Задовольняючи частково, апеляційний суд вказав на помилковість висновку суду першої інстанції про правомірність рішення відповідача про відмову в поновленні виплати пенсії, проте вказав що належним органом для вирішення питання поновлення пенсії позивача є відповідний орган Пенсійного фонду України, а відтак суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної її пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи до УПФУ в м. Сєвєродонецьку звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. За таких обставин, висновок відповідача щодо порушення позивачем вимог п.1.5 Порядку №22-1 та необхідності особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії, суд касаційної інстанції вважає безпідставним.

Згідно п. 2.8 Порядку при поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що додаткові документи можуть надаватися, а не є обов`язковими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови в поновленні пенсії стало недотримання позивачем положень п.п. 1.5 Порядку № 22-1, у відмові не зазначено про необхідність надання позивачем оригіналів документів.

Зважаючи, що постанова суду апеляційною інстанції переглядається за касаційною скаргою відповідача, а тому, виходячи з приписів ч. 1 ст. 341 КАС України, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді: Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук