Справа № 826/12491/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державного реєстратора Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд зобов`язати державного реєстратора Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців військову частину НОМЕР_1 як незаконно внесену до цього реєстру.

В обґрунтування даних вимог позивач зазначив, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 391637 військова частина НОМЕР_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 20 вересня 2011 року (запис № 1 015151) в якості юридичної особи (ідентифікаційний код юридичної особи 08419841). Відповідно до положень Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року № 749, відомості про військові частини як суб`єкти господарської діяльності вносяться до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності, реєстраційні дії в якому здійснює Міністерство оборони України, а не до Єдиного державного реєстру, отже перебування Військової частини НОМЕР_1 в Єдиному державному реєстрі є незаконним. Відповідно до ч.4 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», до Єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю. Позивач вважає, що наразі в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) Військової частини НОМЕР_1 , що суперечить ч.1 статті 8 Закону України «Про державну таємницю».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 201з року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову, яким задовольнити позов в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що знаходження відомостей в Єдиному державному реєстрі про військову частину НОМЕР_1 є порушенням норм чинного законодавства України. Також вказує, що Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не містить будь-якого несудового порядку скасування незаконного реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі, а отже захист прав і законних інтересів позивача може бути здійснено лише в судовому порядку.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач як юридична особа був зареєстрований 31 січня 1944 року, але внесений у Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (надалі «ЄДРПОУ») 18 серпня 1999 року, що слідує з довідки № 136/12 від 02 серпня 2012 року та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АГ № 391637.

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» військова частина була внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (надалі «ЄДР») 20 вересня 2011 року державним реєстратором Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код 08419841, номер запису 0015151.

На виконання розпорядження начальника Озброєння Збройних Сил України від 29 березня 2018 року №342/2528-тлг щодо зняття військових частин з обліку в інших органах державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців позивачем подано лист до Дарницької адміністрації м. Києва про скасування запису в ЄДР про реєстрацію військової частини НОМЕР_1 .

Листом № 101-3435/04 від 16 квітня 2018 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» скасування реєстраційних дій (записів) в ЄДР передбачено виключно на підставі судових рішень, що набрали законної сили або рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів внесення до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, таких відомостей як організація (види діяльності) військової частини, її дислокації (юридичної особи) та інших відомостей, які є в ЄДР.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовано Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), який набрав чинності з 01 липня 2004 року, та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до даного Закону.

Частиною 1 статті 3 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 1 статті 9 вказаного Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до ч.4 статті 10 вказаного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.1 статті 11 Закону № 755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Військова частина НОМЕР_1 як юридична особа була зареєстрована 31 січня 1944 року, проте внесена у ЄДРПОУ 18 серпня 1999 року. Копія свідоцтва про державну реєстрацію військової частини в матеріалах справи відсутня. Проте, в матеріалах справи наявна довідка № 136/12 з ЄДРПОУ, видана 02 серпня 2012 року, що і підтверджує сам факт внесення даних про військову частину НОМЕР_1 до ЄДРПОУ.

Перереєстрація військової частини НОМЕР_1 в ЄДР відбулась 20 вересня 2011 року. Згідно копій документів, що були надані представником відповідача, реєстраційна дія включення військової частини НОМЕР_1 до ЄДР здійснювалась державним реєстратором на підставі наданих уповноваженим представником позивача документів: реєстраційної картки про включення відомостей про юридичну особу та документу, що засвідчує повноваження уповноваженої особи в оригіналі.

Таким чином, проведення всіх зазначених вище реєстраційних дій стосовно Військової частини НОМЕР_1 здійснювались державними реєстраторами на підставі наданих уповноваженими представниками позивача документів, передбачених статтею 17 Закону № 755-IV, а саме: реєстраційних карток про включення відомостей про юридичну особу форми № 6-включення, форми № 4 документів, що засвідчує повноваження уповноваженого представника юридичної особи, повідомлень про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Також слід зазначити, що порядок реєстрації військових частин врегульовано Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" від 21 вересня 1999 року № 1076-XIV (далі - Закон № 1076-XIV) та Порядком про затвердження Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України, затвердженого постановою КМУ 03 травня 2000 прку № 749 (далі - Порядок № 749).

Відповідно до статті 4 Закону № 1076-XIV, порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку № 749, реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності (далі - реєстр).

Пунктом 4 постанови № 749 передбачено, що рішення про включення військової частини до реєстру або про відмову у реєстрації приймається на підставі подання про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 1, до якого додаються: реєстраційна картка військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 2; довідка про включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З викладеного слідує, що до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності у встановленому порядку та з дотриманням певної процедури включаються ті військові частини, які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ.

При цьому, для реєстрації військової частини згідно з Порядком № 749, вона вже має бути зареєстрована як юридична особа із включенням відомостей до ЄДРПОУ.

Таким чином, включення військової частини до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності МО України згідно Порядку № 749 є вторинною дією, якій передує реєстрація (в даному випадку, військової частини) та включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З приводу посилання позивача на те, що наразі в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) Військової частини НОМЕР_1 , що суперечить ч.1 статті 8 Закону України «Про державну таємницю», оскільки такі відомості становлять державну таємницю, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 статті 7 Закону № 755-IV, до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Певна інформація у сфері оборони може бути віднесена до державної таємниці, але це здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ), який передбачає певну процедуру віднесення інформації до державної таємниці шляхом прийняття державним експертом з питань таємниць рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Тому вирішувати питання про те, які відомості відносяться до державної таємниці має не позивач, а державний експерт з питань таємниць, яким є посадова особа, уповноважена здійснювати відповідно до вимог цього Закону віднесення інформації до державної таємниці у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування. Втручання в діяльність державного експерта з питань таємниць особи, якій за посадою його підпорядковано, не допускається.

Статтею 10 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. При цьому кожен експерт має право викласти свою думку. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України. Зміни до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, вносяться не пізніше трьох місяців з дня одержання Службою безпеки України відповідного рішення державного експерта з питань таємниць (стаття 12 Закону № 3855-ХІІ).

Згідно положень статті 15 Закону України «Про державну таємницю» засекречування матеріальних носіїв інформації здійснюється шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу, виробу або іншому матеріальному носію інформації грифа секретності посадовою особою, яка готує або створює документ, виріб або інший матеріальний носій інформації. Засекречування документів здійснюється лише в частині відомостей, що становлять державну таємницю. У разі подання запиту на документ, частина якого засекречена, доступ до такого документа забезпечується в частині, що не засекречена.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення охорони державної таємниці покладається на керівників відповідних органів. При цьому, у разі віднесення конкретної інформації до державної таємниці, у тому числі на підставі Зводу відомостей, така інформація, носії інформації підлягають засекречуванню у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №820/4603/18.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено перелік документів, які подаються юридичною особою для державної реєстрації створення, припинення юридичної особи, внесення змін до відомостей про юридичну особу у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, виділу юридичної особи, припинення юридичної особи в результаті її реорганізації або ліквідації.

Разом з тим, такої дії, як скасування державної реєстрації Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено.

Колегія суддів також враховує, що зі встановлених обставин, підтверджених наявними у матеріалах справи доказами, вбачається, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зазначені види діяльності позивача: 75.22 діяльність у сфері оборони.

Позивач не надав суду доказів внесення до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, таких відомостей як організація (види діяльності) військової частини, її дислокації (юридичної особи) та інших відомостей, які є в ЄДР.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до КАС України.

Статтею 245 КАС передбачено, що суд у разі задоволення позову може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Оскільки позивач до подання позову до суду не звертався до відповідача, як суб`єкта владних повноважень, із заявами, зверненнями, скаргами, а безпосередньо звернувся до суду, колегія суддів вважає, що факт порушення прав та інтересів позивача на момент розгляду даної справи відсутній.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень при здійсненні реєстраційних дій про включення до ЄДР відомостей про юридичну особу - позивача у справі, а тому відсутність підстав для задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку