Справа № 1.380.2019.002278
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002278
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати дії відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області по розгляду заяви ОСОБА_1 про підвищення пенсії як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, незаконними і такими, що завдали їй матеріальної шкоди;

- зобов`язати відповідача підвищити пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. г. ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто підвищити призначену пенсію на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка на сьогоднішній день становить 1497 гривень, тобто встановити щомісячну доплату до пенсії в розмірі 748 грн. 50 коп., починаючи з часу звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є пенсіонеркою, та відноситься до категорії реабілітованих та потерпілих від політичних репресій, що підтверджується посвідченням № 2/18-П, виданим 23 березня 2012 р. Львівською обласною радою. Відповідно до ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про перерахунок призначеної їй пенсії і встановлення надбавки в розмірі - 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Згідно листа за № 5592/03.03-3в від 06 листопада 2018 р., позивача було повідомлено про те, що вона не має підстав для підвищення пенсії.

Позивач вважає спірну відмову відповідача протиправною, оскільки твердження відповідача суперечать чинному законодавству і представленими позивачем документам. Позивач зазначає, що будучи дитиною зазнала страшних тортур і знущань, вимушена була працювати на важких роботах. Закон України «Про пенсійне забезпечення», передбачив за це грошову компенсацію у вигляді надбавки до пенсії, проте відповідач нехтує вимогами Закону, позбавляє позивача гарантованого законом права. Відповідач повинен був керуватись Законом України «Про пенсійне забезпечення», а не Постановою КМ України.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що підвищення до пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення», в тому числі й ті, які виплачуються громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, здійснюється у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 654.

Окрім цього, ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено чіткий перелік осіб які мають право на надбавку до пенсійних виплат, а саме громадяни, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та члени їх сімей, яких було примусово переселено.

Оскільки, позивач особисто не зазнала політичних репресій і згодом не була реабілітована, а є особою, яка належить до членів сім`ї особи, яка зазнала політичних репресій, однак не була примусово переселена, про що вона сама зазначає у своїй позовній заяві тому відповідач вважає, що законних підстав для встановлення надбавки до пенсії передбаченої ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивача немає.

Судом встановлені наступні обставини:

Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 19 березня 2003 року.

Згідно посвідчення № 2/18-П, виданим 23 березня 2012 року Львівською обласною радою, ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Згідно довідки № 13/5008-90 прокуратури Львівської області від 06.10.1992 року, в 1950 році батько позивачки - ОСОБА_2 був засуджений військовим трибуналом по ст.54-І «а», ст.54-ІІ КК УРСР на 25 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. І Закону УРСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» - реабілітований з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Згідно виданої довідки Управління внутрішніх справ Львівської області інформаційного бюро за № 4/4-2033 від 18 травня 1993р. повідомлено про те, що ОСОБА_2 , 1904 р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Озерстройс м. Печерськ КОМІ АРСР.

Львівською обласною радою 23.03.2012 видано позивачу посвідчення №54/18-П, згідно з яким він має право на пільги, передбачені рішенням Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначено пенсії і встановлення надбавки в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 06.11.2018 №5592/03.03.3в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що підвищення пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, передбачено п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.47 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанова про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення. Відповідач зазначив, що позивачем вказаних документів не надано, а відтак немає законних підстав для встановлення підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазначили політичних репресій і згодом були реабілітовані.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірну відмову протиправною та такою, що порушує її права на пенсійне забезпечення.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у ст.2 цього Закону.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладається на обласні, міські і районні Ради народних депутатів.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка зареєстрована у Мінюсті 27.12.2005 за № 1566/11846, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

До матеріалів справи долучено копію безтермінового посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, виданого позивачу Львівською обласною радою 23.03.2012.

Згідно довідки №ІЗ/5008-90 від 06.10.1992, виданої Прокуратурою Львівської області (Прокуратура СРСР) батько позивача, ОСОБА_2 на підставі ст.1 Закону УРСР від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітований з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Таким чином, позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини, згодом була реабілітована, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 відповідно до ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є реабілітованою та потерпілою від політичних репресій, що підтверджується посвідченням №2/18-П виданим 23.03.2012 р. Львівською обласною радою.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії є обґрунтованим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Гавдик З.В.