Справа № 400/1947/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р. № 400/1947/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Кривоозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Шевченка, 5, смт. Криве Озеро, Кривоозерський район, Миколаївська область, 55104

треті особи:ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

про:визнання протиправною та скасування постанови від 11.06.2019 року № 59327626,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кривоозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відповідач), з участю третьої особи ОСОБА_2 , з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2019 р. у виконавчому провадженні № 59327626 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 18 371,60 грн.

Ухвалою суду від 02.07.2019 року справу призначено до рогзляду за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремиї категорій справ.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є необгрунтованим, безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує його права, свободи та інтереси. Позивач вважає, що сума виконавчого збору не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки заборгованість за ВП № 47193066 позивачем повністю погашена.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань по справі від відповідача до суду не надходило.

Позивач та третя особа надали до суду 05.07.2019р. заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів справи, судом встановлено, що 11.06.2019 р. Кривоозерським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59327626 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 18 371,60 грн.

Вказану постанову позивач отримав 15.06.2019 року.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою державного виконавця, позивач вважає рішення Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2019 р № 59327626 та про стягнення з ОСОБА_1 18 371,60 грн. виконавчого збору, необгрунтованим, безпідставним, протиправним та таким, що порушує права і свободи позивача, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що 10.04.2015 р. начальником відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області Гіарсенюк К.Г. за виконавчим листом № 479/467/14, виданим Кривоозерським районним судом Миколаївської області 13.10.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47193066 про «звернення до стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 675 від 22 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , за договором іпотеки, укладеним між ВАТ «Державний ощадний Банк України» та ОСОБА_1 22 вересня 2008 року реєстровий № 2971 на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, до знаходяться АДРЕСА_2 (цілий глиняний з блицюванням житловий будинок, житловою площею 36,90 м.кв., загальною площею 68.70 м. їв., зазначений в плані «A-ж» та будівлі і споруди: літня кухня - Б. тамбур - В, сарай - Г, сарай Д, погріб - E, вбиральня - У, огорожа № 1-2, вимощення № 3) належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , шляхом продажу житлового будинку на прилюдних торгах встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 183 716 грн., що визначена на підставі звіту про оцінку нерухомого майна та відображена в п. 1.4. Іпотечного Договору, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10014/0142 філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (55104 Миколаївська обл. смт. Криве Озеро вул. 1 Травня) стягнувши вищевказану суму на рахунок НОМЕР_2 .

Позивач вважає, що йому було запропоновано лише один спосіб виконання рішення суду - добровільно виконати та попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з мене як боржника виконавчого збору в розмірі 10 % та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Проте, в цій частині постанова, на думку позивача, носить безпідставний, формальний характер, оскільки при її винесенні начальник відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області Парсенюк К.Г. не звернула уваги та не дала юридичної оцінки тому, що позивач не є позичальником банку, а є лише майновим поручителем, який передав своє майно в якості забезпечення виконання зобов`язань іншої сторони, а тому до нього як до майнового поручителя, не має жодного відношення загальна сума заборгованості позичальника та відсутні зобов`язання по погашенню всієї суми заборгованості.

Крім того, ОСОБА_1 , виходячи зі змісту позовної заяви, звертає увагу на те, що після завершення строку для добровільного виконання рішення, який було фактично надано до 18.04.2015 р. включно, постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 47193066 позивач від відповідача не отримував, належні докази її отримання позивачем у відповідача відсутні, через що і оскаржити її в установлені Законом строки та в установлений Законом порядку позивач не міг. Позивач фактично не погоджується із сумою виконавчого збору , що підлягає сплаті відповідно до оскаржуваної постанови

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.5. ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Заходи примусового виконання рішень перелічені у статті 10 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Постановою відповідача від 10.04.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом по справі № 479/467/19 від 13.10.2014р. щодо стягнення на предмет іпотеки за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 675 від 22.09.20108р. Відповідно до вказаної постанови боржником по справі є позивач (а.с.17).

Відповідчаем 10.06.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчогоо провадження № 47193066 відкритого на підставі виконавчого листа по справі № 479/467/19 від 13.10.2014р. в звязку з повною фактичною сплатою позивачем боргу відповідно до повідомлення стягувача від 03.06.2019 року.

Пунктом 2 резолютивної чатини постанови від 10.06.2019р. про закінчення виконавчогоо провадження № 47193066 визначено, що постанову про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржник витрат виконавчого провадження винести в окреме виконавче провадження.

11.06.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 59327626 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 18371,60грн.

Суд зазначає, що відповідач приймаючи рішення про стягнення виконавчого збору з позивача, діяв у відповідності до вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.

Як вже зазначалось вище, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, суд розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що в даному випадку права позивача, як власника майна, внаслідок винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору на заставне майно та майно, яке є предметом іпотеки не порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС україни вствнолено, що кожна особа має право в порядку, вствноленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних пововажень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, захисту підлягають саме порушені права, свободи або законні інтереси позивача.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає, що дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору з позивача цілком відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження", тому, підстави для скасування оскаржуваної постанови у суду відсутні.

Таким чином, суд вважає за необхідне адміністративний позов залишити без задоволення.

Судові витрати по справі покладаються на позивача відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адмін істративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Кривоозерського районого відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Шевченка, 5, смт. Криве Озеро, Кривоозерський район, Миколаївська область, 55104 ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов