Справа № 420/3067/19
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3067/19
УХВАЛА

08 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.

за участі: секретаря Ягенської К.О., представників: позивача ОСОБА_1 , відповідача Білої Р.І ..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі клопотання по адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність відповідача щодо затримки виплати належних до вплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в день звільнення; стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 40942,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність відповідача щодо затримки виплати належних до вплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в день звільнення, стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 40942,80 грн. та вирішено розглядати справу у спрощеному провадженні.

25.06.2019 року представник ГУ МВС України в Одеській області подав до суду письмове клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Від представника позивача до суду надійшли письмові заперечення на сказане клопотання.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання, а представник позивача підтримав заперечення на нього.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В позовній заяві позивач зазначає, що наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області №303 о/с від 02.07.2012 року п/п-ка міліції ОСОБА_3 , звільнено у запас Збройних сил з посади начальника відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Одеськогоо міського управління ГУМВС України в Одеській області 03.07.2012 року на підставі п.65 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Проте виплату одноразової грошової допомоги при звільненні він отримав частково 20.09.2012 року у розмірі 99792грн. та 29.11.2012 року -3898,13грн. що разом складає 103690.13грн.

Таким чином в день звільнення зі служби 03.07.2012 року належна йому сума одноразової грошової допомоги у розмірі 130690.13грн. виплачена не була, та остаточно розрахунок проведений тільки 29 листопада 2012 року.

Спеціальним законодавством, яке регулювало порядок проходження служби в органах внутрішніх справ на час звільнення позивача були: Закон України «Про міліцію», Постанова Кабінету міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р. «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», Постанова Кабінету міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», Наказ Міністерства внутрішніх справ №499 від 31.12.2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Однак вказане законодавство не регулювало питання відповідальності в разі затримки розрахунку при звільненні, тому для даних правовідносин слід застосовувати норми трудового законодавства, тобто Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст.116 КзпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КзпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ст..122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто про те, що відповідач порушив права позивача при звільненні позивачу стало достеменно відомо ще в листопаді 2012 року, коли з ним був проведений повний розрахунок.

Та з вказаного часу до звернення до суду з позовом сплило більш ніж 6 років та 6 місяців, проте доказів наявності поважних причин щодо пропущення строку звернення до суду позивач не надав, та не надав заяви про поновлення пропущеного строку звернення.

Конституційний суд України в рішенні по справі №4-рп/2012 від 22.02.2012 року зазначив, що не виплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або упоноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України Про Конституційний Суд України, Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків.

Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 належить до застосування при вирішенні даного спору, оскільки у вказаному рішенні, Конституційний Суд України визначив строки звернення до суду фізичними особами із позовами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до ст. 117 КЗпП, з урахуванням положень ст. 233 КЗпП, на які посилається позивач.

Стосовно рішення КСУ від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, на яке також посилається позивач у запереченнях на клопотання суд зазначає, що це рішення взагалі стосуються строків звернення до суду із вимогою про стягнення заробітної плати, у тому числі і за час вимушеного прогулу, тобто за час, коли працівника незаконно звільнено, а потім поновлено на роботі. Проте, у даному спорі позивач не оспорює нараховані йому суми грошового забезпечення, а не погоджується зі строком виплати вказаного грошового забезпечення після звільнення.

Таким чином, висновки, які наведені у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 не застосовуються до спірних правовідносин.

Керуючись ст..ст.122,123,248КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність відповідача щодо затримки виплати належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в день звільнення; стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 40942,80 грн.- залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення відповідної ухвали.

Пунктом 15.5 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановленні Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 08.07.2019року.

Суддя Е.А.Іванов