Справа № 120/1084/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

01 липня 2019 р. Справа № 120/1084/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та нечинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 04 жовтня 2017 року № 190 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06 жовтня 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого інспектора відділу методики штурманського управління авіації. За період проходження служби в Військовій частині НОМЕР_2 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04 жовтня 2017 року № 190 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06.10.2017 року. За період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалася.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

18 квітня 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви були усунені.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Крім того, даною ухвалою встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України та 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку ст. 164 КАС України, а позивачу - 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив в порядку ст. 163 КАС України.

У встановлений судом строк відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема зазначає, що вказівкою директора Департаменту фінансів № 248/1485 від 26 березня 2018 року та роз`ясненням Міністерства соціальної політики України від 16 квітня 2015 року № 10685/0/14-45/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 04 липня 2017 року № 220/5140 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17 встановлено, що Порядком не передбачається черговості нарахування сум індексації, а також в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони України не було, механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Крім того, зазначає, що фінансування військової частини НОМЕР_1 за період з січня 2016 року по жовтень 2017 року на вказаний вид видатків не здійснювалося, а тому грошове забезпечення, яке виплачувалося позивачу за вказаний період не індексувалося. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 10 червня 2019 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 .

26 червня 2019 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 , згідно якого представник відповідача 2 просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року залишено позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та нечинним з дати видання акт індивідуальної дії - наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 04 жовтня 2017 року № 190 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06 жовтня 017 року.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим позивач та представник відповідачів надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За приписами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого інспектора відділу методики штурманського управління авіації.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 19 вересня 2017 року № 659 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з закінченням строку контракту).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 04 жовтня 2017 року № 190 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06 жовтня 017 року.

Військова частина НОМЕР_2 перебуває на всіх видах забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наявної у матеріалах справи довідки від 29 грудня 2018 року № 738 встановлено, що індексація грошового забезпечення виплачувалась ОСОБА_1 по грудень 2015 року включно, в подальшому, з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

17 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача 1 із відповідною заявою, в якій просив виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік, у разі відмови у задоволені зазначеної заяви, просив вказати причини невиплати індексації грошового забезпечення.

На вказану заяву позивача, відповідач надав відповідь від 29 грудня 2018 року № 350/118/3453/пс, в якій зазначив, що відповідно до вказівки директора Департаменту фінансів № 248/1485 від 26 березня 2018 року та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16 квітня 2015 року № 10685/0/14-45/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 04 липня 2017 року № 220/5140 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17 зазначено, що Порядок не передбачає черговості нарахування сум індексації, та в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міністерства оборони України не було, механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Крім того, повідомив, що фінансування військової частини НОМЕР_1 за період з січня 2016 року по листопад 2017 року на вказаний вид видатків не здійснювалося, а тому грошове забезпечення, яке виплачувалося позивачу за вказаний період не індексувалося.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено довідкою від 29 грудня 2018 року № 738 індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 06.10.2017 рік позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Відповідачами вказаний факт не заперечується. При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач посилається на відсутність фінансування передбаченого на виплату індексації грошового забезпечення.

З приводу наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

В контексті наведеного суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Про те, як вже зазначалося, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 06.10.2017 року.

Щодо посилань відповідача на вказівку директора Департаменту фінансів № 248/1485 від 26 березня 2018 року та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16 квітня 2015 року № 10685/0/14-45/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 04 липня 2017 року № 220/5140 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки роз`яснення і вказівки не є нормативно-правовими актами, тому судом до уваги не приймаються.

Військова частина НОМЕР_1 має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому суд критично ставиться до вказаних доводів відповідача, як на підставу невиплати індексації грошового забезпечення позивачу.

При цьому, щодо посилань відповідача на відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, суд зазначає наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому суд критично ставиться до таких доводів відповідача.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача 1 обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року у справі № К/800/3206/16 (368/1047/15-а).

Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, та від 23 березня 2002 року №5-рп/2002 зазначено, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд зазначає, що позивач по 06 жовтня 2017 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 19 вересня 2017 року № 659 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (у зв`язку з закінченням строку контракту).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 04 жовтня 2017 року № 190 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06 жовтня 017 року.

Таким чином, вказані відповідачем 1 обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення саме з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік є протиправними.

Щодо вимоги про виплату компенсації за невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджений Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 передбачено виключно питання виплати компенсації за втрату частини доходів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

За приписами статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, законодавець встановив, що компенсація за втрату частини доходів, проводиться виключно на грошові доходи перелік, яких визначено, які не мають разового характеру і які нараховані але невиплачені.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалася та, крім того, не передбачена в переліку грошових доходів за невиплату яких виплачується компенсація.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення.

За приписами вимог п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані повністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 06 жовтня 2017 рік.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 08.07.2019 року.

Суддя Мультян Марина Бондівна