Справа № 420/6591/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6591/18

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменка К.С. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 05 квітня 2019 року об 11:00

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Голобородько Д.В.,

за участі сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 , представника відповідача Янковської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а саме: визнання противоправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51694667 від 23 травня 2018 року; визнання противоправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51694767 від 23 травня 2018 року; визнання противоправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 56485554 від 29 травня 2018 року; визнання противоправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 56485507 від 29 травня 2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що за наслідком повернення виконавчих документів без виконання на підставі заяви стягувача, позивач, як боржник у відповідних виконавчих провадженнях, не зобов`язаний сплачувати виконавчий збір.

При цьому, в апеляційній скарзі зазначається, що у межах відкритих виконавчих проваджень державним виконавцем не стягувались кошти з боржника, а тому неможливо відрахувати суму виконавчого збору з фактично стягнутих сум.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що відділ примусового виконання рішень не може бути стягувачем виконавчого збору у відкритих виконавчих провадженнях.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що державним виконавцем правомірно стягнуто спірні суму виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми загального стягнення за наслідком повернення виконавчих документів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. винесено постанову у ВП № 51694667 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви, а саме виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси від 10 червня 2010 року № 2-3397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» судових витрат, у сумі 1 820,00 грн.

Крім того, 21 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. винесено постанову у ВП № 51694767 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви, а саме виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси від 16 вересня 2010 року № 2-3397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором, у сумі 2 517 295,18 грн.

Внаслідок чого, 23 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. винесено постанови у ВП № 51694667 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, у розмірі 182 грн. та у ВП № 51694767 про стягнення виконавчого збору, у розмірі 251 729,52 грн.

Крім того, 29 травня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56485554 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, у сумі 182,00 грн., а також постанову про відкриття виконавчого провадження № 56485507 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, у сумі 251 729,52 грн.

Не погоджуючись з отриманими постановами про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як факт завершення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням заяви стягувача про відкликання виконавчого документа є достатньою підставою для стягнення виконавчого збору, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчих проваджень), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчих проваджень), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов), виконавчими документами є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Крім того, згідно п. 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов), про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанов виконавчого органу про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51694667 від 23 травня 2018 року та у виконавчому провадженні № 51694767 від 23 травня 2018 року, а також прийнятих на їх виконання постанов виконавчого органу про відкриття виконавчого провадження № 56485554 від 29 травня 2018 року та про відкриття виконавчого провадження № 56485507 від 29 травня 2018 року.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім випадків коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документу.

При цьому, позивач, як боржник у відкритих виконавчих провадженнях мав сплатити виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від загальної суми стягнення після закінчення наданого строку на виконання рішень суду.

В свою чергу, за наслідком повернення виконавчого документа згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (з підстав відкликання виконавчого документу), за умови, що виконавчий збір не стягнуто раніше, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Між тим, під час розгляду даної справи позивачем не надано, а судом не зібрано доказів сплати виконавчого збору у межах відкритих на виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Одеси виконавчих проваджень № 51694667 та № 51694767.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору.

При цьому, є безпідставними посиланнями апелянта на той факт, що державним виконавцем не здійснювалось примусового виконання відповідних виконавчих документів, оскільки у зібраних матеріалах справи наявні докази вчинення державними виконавцями виконавчих дій, спрямованих на стягнення боргу з позивача, зокрема, щодо виявлення його коштів та майна.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на те, що відділ примусового виконання рішень не може бути самостійним стягувачем виконавчого збору, так як в оскаржуваних постановах зазначено код ЄДРПОУ стягувача 34929741, який належить Головному територіальному управлінню юстиції в Одеській області.

В свою чергу, колегія суддів вважає правомірними постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі відповідних постанов про стягнення виконавчого збору, так як такі постанови є виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а наведені в скарзі доводи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання даної апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.