Справа № 608/2117/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року№ 857/5669/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, ухвалене суддею Мандзій О.П., 12:52:43 год, м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 26 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Тернопільській області про скасування рішення та податкових-повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В:

31.10.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС України у Тернопільській області, в якому просить:

скасувати рішення відповідача № від 09.08.2018 року, яким застосовано штраф у розмірі 680,00 грн.;

скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 27.08.2018 року, яким застосовано штраф у розмірі 510,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року позов задоволено повністю. Скасовано рішення №012781304 від 09.08.2018 року заступника начальника ГУ ДФС у Тернопільській області Якимчук П.М. «Про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальгообов`язкове державне соціальне страхування», яким на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 680,00грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.08.2018 року № на суму 510,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо ОСОБА_1 не знайдено, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.09.2018 року № 23866255. Відтак, у відповідача при прийнятті оскаржених рішень була відсутня належна інформація про наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця. Таким чином, віднесення позивача до платників єдиного внеску перелічених в ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вчинено без належних підстав, а тому відповідачем було необґрунтовано прийнято оскарженні рішень. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що відсутність належної інформації про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не може нести для нього негативних наслідків, оскільки саме на суб`єктів владних повноважень покладено обов`язок по підтвердженню, або спростуванню факту реєстрації особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним із невідповідністю висновків суду обставинам справи, Головне управління ДФС України у Тернопільській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований на ОСОБА_1 станом на 04.09.2018р. не підтверджує, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, адже в ньому зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено щодо ОСОБА_1 ; Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться у стані формування; інформація юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та зареєстрованих до 01.07.2004 та не включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилася державна реєстрація. А згідно поданих відомостей органом державної реєстрації до державної податкової інспекції, державну реєстрацію позивача як фізична особа-підприємець здійснено 24.05.1996р. Чортківською районною державною адміністрацією за №30/340, на податковому обліку перебуває з 28.05.1996 року по даний час як фізична особа-підприємець, інших відомостей від органу державної реєстрації відповідач не отримував, в тому числі і відомості про прийняття рішення про припинення, скасування державної реєстрації або державної реєстрації припинення, з податкового обліку позивач як фізична особа-підприємець не знятий. Крім того, відповідач не звертався до суду про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 РНОКПП або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивача та не отримував відповідних рішень суду. Відповідно позич є платником податків за основним місцем обліку (стан-« 0»), що підтверджується довідкою Чортківської ДПІ Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області від 26.12.2018р. №215/10-1/19-00-50, даних з інформаційної системи відповідача - інформації з АІС «Податковий блок».

Отже висновок суду про те, що витяг з Єдиного державного реєстру на позивача свідчить про відсутність реєстрації позивача підприємцем на час прийняття оскаржених рішень не відповідає вищенаведеним фактичним обставинам справи.

Відтак, апелянт стверджує, що позивач зареєстрований та перебуває на податковому обліку та обліку як платник єдиного внеску як фізична особа-підприємець, а згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є платниками єдиного внеску, в тому числі і позивач.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем належним чином не виконувались норми ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п.2 розділу III Порядку №435, а саме звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014-2017 роки не подано до органу доходів і зборів.

Також, апелянт вказує на те, що камеральною перевіркою встановлено неподання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, чим порушено норми п.п.49.18.5, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України.

Таким чином, апелянт вважає, що рішення від 09.08.2018р. № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та податкове повідомлення-рішення №0.08.2018р. винесене ГУ ДФС у Тернопільській області відповідно до вимог чинного законодавства.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 01.08.2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області проведена камеральна перевірка ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця щодо фактів несвоєчасної подачі, не подачі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 01.08.2018 року № 3492/19-00-13-04/ , згідно висновків якого перевіркою встановлено неподання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до органу доходів і зборів звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 р., 2015 р., 2016 р., 2017 р., чим порушено вимоги п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за № 460/26905. Вказаний акт перевірки від 01.08.2018 року надісланий позивачу листом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримана ОСОБА_1 07.08.2018 року.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС України у Тернопільській області прийнято рішення від 09.08.2018 року № «Про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 680,00 грн.

Також встановлено, що 01.08.2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області проведено камеральну перевірку ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця з питань неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р., 2016 р., 2017 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 01.08.2018 року № 3501/19-00-13-04/ , згідно висновків якого перевіркою встановлено неподання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015р., 2016р., 2017 р., чим порушено норми п.п.49.18.5, п.49.18 ст.49 ПК України. Вказаний акт перевірки від 01.08.2018 року надісланий позивачу листом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримана ОСОБА_1 07.08.2018 року.

На підставі вказаного акта перевірки від 01.08.2018 року № 3501/19-00-13-04/ ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.08.2018 року №, яким до застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 510,00 грн.

Не погодившись із прийнятими ГУ ДФС у Тернопільській області рішеннями, ОСОБА_1 звернувся із скаргою до ДФС України. За результатами розгляду вказаної скарги ДФС України прийнято рішення від 17.10.2018 року № 15990/п/94-99-11-02-02-25, яким рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 27.08.2018 року № залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (а. с. 6-7).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

Згідно п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Відповідно до пунктів 1, 4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Отже, визначальною умовою для наявності обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність є наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців полягає у засвідчення факту набуття статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації.

Документом, який підтверджує статус фізичної особи-підприємця відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень), як суб`єкта підприємницької діяльності, є витяг з Єдиного державного реєстру, в якому зазначаються основні види діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

У матеріалах справи наявні відомості про набуття статусу суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 24.05.1996 року та взяття на облік Чортківською ОДПІ 28.05.1996 року.

Згідно п.65.1. ст.65 ПК України (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо ОСОБА_1 не знайдено, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.09.2018 року № 23866255 (а.с. 10).

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача при прийнятті оскаржених рішень була відсутня належна інформація про наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця.

Відтак, віднесення позивача до платників єдиного внеску перелічених в ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вчинено без належних підстав, а тому відповідачем було необґрунтовано прийнято оскарженні рішень.

Щодо покликань апелянта на лист Чортківської РДА №01-19/383 від 07.03.2019 суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність належної інформації про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не може нести для нього негативних наслідків, оскільки саме на суб`єктів владних повноважень покладено обов`язок по підтвердженню, або спростуванню факту реєстрації особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» документом, який підтверджує статус фізичної особи-підприємця, є витяг з Єдиного державного реєстру, який у даній справі, свідчить про відсутність реєстрації позивача підприємцем на час прийняття оскаржених рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Вадміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Внаслідок чого, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень норм податкового законодавства з боку позивача у вказаних правовідносинах.

Таким чином, оскаржувані рішення № від 09.08.2018 року та податкове повідомлення-рішення № від 27.08.2018 року не грунтуються на нормах права, а тому правомірно скасовані судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №608/2117/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Тернопільській області про скасування рішення та податкових-повідомлень рішень - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10.07.2019.