Справа № 520/8875/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р.Справа № 520/8875/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

за участю представника позивача Ткаченко ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Михайлової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., місце складання м. Харків, повний текст складено 07.03.19 року по справі № 520/8875/18

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління ДФС у Харківській області щодо стягнення грошових коштів на загальну суму 16241,14 грн з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого Ізюмським комунальним підприємство теплових мереж в установі ХГРУ АТ КБ "ПриватБанк" у безспірному порядку;

- зобов`язати Головне Управління ДФС у Харківській області утриматися від вчинення дій щодо стягнення грошових коштів Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у безспірному порядку з рахунків у банках без відповідного рішення суду, яке набрало законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 вересня та 08 жовтня 2018 року відповідачем були здійснені дії щодо безспірного стягнення грошових коштів на загальну суму 16241,14 грн з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого позивачем в установі ХГРУ АТ КБ «ПриватБанк» за інкасовими дорученнями, виписаними від імені відповідача, як суб`єкта владних повноважень. Водночас, позивач зазначив, що дії відповідача щодо стягнення у безспірному порядку грошових коштів з рахунків обслуговуючих банків позивача, без погодження з позивачем та без відповідного рішення суду, ставить під загрозу виконання позивачем своїх обов`язків, як постачальника тепла в опалювальному сезоні, що є протиправними діями органу владних повноважень. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 520/8875/18 відмовлено в задоволенні адміністративного позову Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними щодо стягнення грошових коштів на загальну суму 16241,14 грн та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення № 1 від 02.10.2017 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, у відповідності до п. 95.5 ст. 95 ПК України.

Зазначене рішення було оскаржено Ізюмським КПТМ в судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 по справі №820/4771/17, адміністративний позов Ізюмського КПТМ до ГУ ДФС у Харківській області про скасування рішення - задоволено в повному обсязі. Скасовано рішення ГУ ДФС у Харківській області № 1 від 02.10.2017 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 по справі №820/4771/17, апеляційну скаргу ГУ ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 по справі №20/4771/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №820/4771/17, касаційну скаргу ГУДФС у Харківській області задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення.

Зазначена постанова суду набрала законної сили з дати її прийняття.

Згідно матеріалів справи, на підставі вказаних обставин контролюючим органом проведено розрахунок суми податкового боргу, з огляду на наявність узгодженої суми заборгованості, визначеної рішенням № 1 від 02.10.2017 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, у відповідності до п. 95.5 ст. 95 ПК України, за результатами розрахунку сформовані інкасові доручення від 17.09.2018 №118137-17 в розмірі 7932392,97 грн та від 02.10.2018 №119312-17 в розмірі 7916178,17 грн (а.с.123-124).

З вказаними інкасовими дорученнями відповідач звернувся до банківської установи ХГРУ АТ КБ "ПриватБанк" для безспірного стягнення грошових коштів.

Не заперечуючи факт наявності або суми податкового боргу, позивач звернувся з цим позовом, в якому оскаржує дії відповідача щодо стягнення у безспірному порядку грошових коштів з рахунків обслуговуючих банків позивача, без погодження з позивачем та без відповідного рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані дії ГУ ДФС у харківській області вчинені на підставі рішення ГУ ДФС у Харківській області від 02.10.2017 №1 про стягнення коштів платника податків у банках у рахунок погашення податкового боргу правомірність якого підтверджена постановою Верховного Суду від 28.08.2018 по справі №820/4771/17, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову Ізюмського КПТМ до ГУ ДФС у Харківській області про скасування рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом п. 54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У випадках, передбачених п. 54.3 ст. 54 ПК України, обов`язок визначення суми грошових зобов`язань платника податків покладено на контролюючий орган, який згідно зі статтею 58 ПК України реалізує такі повноваження шляхом надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення.

Строки сплати сум податкового зобов`язання визначені положеннями ст. 57 ПК України та, відповідно, складають 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку для подання податкової декларації, визначеного пунктом 49.18 статті 49 ПК України, або протягом такого ж строку за днем отримання податкового повідомлення-рішення, а у випадку оскарження - за днем узгодження.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, несплачена платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої в порядку, визначеному цим Кодексом, є податковим боргом.

Відповідно до приписів абз.2 п. 95.5 ст. 95 ПК України, у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ким грошових зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на час вчинення відповідних дій ГУ ДФС у Харківській області умови,, передбачені абз.2 п. 95.5 ст. 95 ПК України (щодо суми податкового боргу - більше 5 млн грн та строку несплати самостійно визначених зобов`язань - протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ким грошових зобов`язань), об`єктивно існували, що підтверджується даними інтегрованої картки платника податку по позивачу, отже відповідач був вправі вчинити дії щодо стягнення коштів з рахунків платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу, без звернення до суду.

Крім того, відповідно до норм глави 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є контролюючі органи.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 22 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в Додатку 7 до цієї Інструкції.

У реквізиті "Призначення платежу" інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення / рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Судове рішення / рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Банк платника приймає до виконання інкасове доручення (розпорядження) стягувана незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника. Якщо для виконання цих інкасових доручень (розпоряджень) недостатньо коштів (з урахуванням поточних надходжень), то вони виконуються частково відповідно до пункту 11.9 цієї глави.

Банк у разі недостатності коштів на рахунку платника виконує інкасове доручення розпорядження) у межах залишку коштів.

Часткову оплату інкасового доручення (розпорядження) банк оформляє меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер і дату інкасового доручення (розпорядження), яке частково оплачено, суму, що залишилася до сплати, та повторює текст, наведений у реквізиті "Призначення платежу" цього інкасового доручення (розпорядження).

Для підтвердження часткової оплати відповідальний виконавець на примірнику інкасового доручення (розпорядження) окреслює реквізит "Сума", зазначає на зворотному боці дату, суму часткового платежу та засвідчує це своїм підписом.

Примірник інкасового доручення (розпорядження), на підставі якого здійснено часткову оплату, залишається на зберіганні в банку платника.

Банк не пізніше наступного робочого дня повідомляє платника про надходження інкасового доручення (розпорядження), якщо умова про таке повідомлення передбачена договором банківського рахунку цього платника (у порядку, передбаченому договором).

Виходячи з наведених норм Інструкції №22, повідомлення позивача про надходження інкасових доручень мав вчинити банк, а у відповідача відсутній вказаний обов`язок в рамках спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо стягнення грошових коштів на загальну суму 16241,14 грн. з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого Ізюмським КПТМ в установі ХГРУ АТ КБ "ПриватБанк" у безспірному порядку, здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 520/8875/18 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року по справі № 520/8875/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 11.07.2019 року