Справа № 368/591/19
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 368/591/19
Рішення

Іменем України

"09" липня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Закаблук О.В.

при секретарі Салій Я.С.

За участі:

Позивач: ОСОБА_1

- розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд, -

В С Т А Н О В И В :

16.05.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, (а.с., 1 5), в якій позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

- скасувати постанову серії НК № 730371 від 11.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі;

- закрити провадження у даній адміністративній справі.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує в мотивувальній частині позовної заяви наступними фактичними обставинами справи та нормами права.

11.05.2019 року він дійсно керував належним йому транспортним засобом марки Daewoo Nexia, д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві по Столичному шосе.

Того дня, відповідач склав відносно нього адміністративний матеріал та згідно постанови Серії НК № 730371 від 11.05.2019 року застосував щодо нього адміністративне стягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у зв`язку з чим, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В описовій частині даної постанови відповідач вказує, що ним було порушено Правила дорожнього руху, зокрема вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 80 км/год», з чим я категорично не погоджуюсь, оскільки швидкість руху його т/з не була більшою 20 км/год від встановлених дорожнім знаком обмежень та становила 87 км/год., що не є порушенням відповідно до ч. 1 сг. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з цим, у адміністративній постанові відповідачем зазначено, що швидкість руху його транспортного засобу зафіксовано технічним приладом «ТruСАМ ТС 000454».

Враховуючи це, слід зазначити, що вимірювач швидкості автотранспортних засобів «ТruСАМ ТС 000454» не зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, що затверджений Наказом № 437 від 05.04.2012 року «Про затвердження засобів вимірювальної техніки та внесення змін до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки».

Більше того, під п/н 16 Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України значиться інший Вимірювач швидкості автотранспортних засобів, а саме, лазерний LТІ 20/20 ТruСАМ (№У3197-12), який згідно Наказe Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1362 від 02.11.2015 року було виключено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Отже, слід зробити висновок, що технічний прилад «ТruСАМ ТС 000454» про який Йдеться у адміністративній постанові не відноситься до належних доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення. поясненнями особи. яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім цього, відповідач не роз`яснив йому прав та обов`язків як учаснику дорожнього руху, чим порушив п. 11 Розділу II Наказу № 1376 від 06.11.2011 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» якою визначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55. 56, 59. 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП. про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 4 Розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 26Н КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Згідно ч. 4 ст. 256 КУпАП зазначено, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Також, до порушень відповідача відноситься і те, що останій не надав йому копію протоколу у справі про адміністративне правопорушення, чим порушив ч. 2 ст. 254 КупАП, в якій зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До того ж, відповідач під час виконання своїх службових обовязків діяв зухвало та з перевищенням влади. Підтвердженням цього є те, що інспектор поліції безпідставно затримав його і доставив до поліцейського відділку, склавши при цьому адміністративний протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, якого в дійсності він не чинив.

Згідно ст. 185 КУпАП визначено, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця / зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку -

- тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Слід зазначити, що під час складання первинного адміністративного матеріалу відповідачем, він дійсно вимагав від нього пред`явлення йому доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у випадку наявності таких доказів, оскільки дана адміністративна справа стосується його особисто, а також рішення по даній справі безпосередньо впливає на його права та обов`язки. Відтак, його вимоги поліцейський хибно розцінив як злісну непокору його нібито законному розпорядженню.

У зв`язку з цим, необхідно вказати, що жодних розпоряджень відповідач не надавав. Натомість, перед його затриманням поліцейський повністю з`ясував інформацію щодо його особи, оскільки перед цим ним було складено адміністративний протокол та встановлено дані щодо права власності на належний йому транспортний засіб. Тож, цілком очевидно, що обєктивних підстав до його затримання не було. Свідків, які могли б підтвердити його протиправні дії немає, так як з його сторони жодні незаконні дії не вчинювалися. Під час спілкування з поліцейським він вів себе адекватно, можливо дещо емоційно, оскільки протиправні дії поліцейського його обурили і тому він не зміг психологічно стриматися від явної несправедливості. Але переконаний, що заходи поліцейського примусу, які були застосовані відносно нього є абсолютно не невиправданими згідно Закону.

Згідно ст. 42 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу:

- фізичний вплив (сила);

- застосування спеціальних засобів;

- застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засрбів та службових тварин.

Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби:

- гумові та пластикові кийки;

- електрошокові пристрої контактної та контактно-дистанційної дії;

- засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо);

- засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії;

- засоби примусової зупинки транспорту;

- спеціальні маркувальні та фарбувальні засоби;

- службові собаки та службові коні:

- пристрої, гранати та боєприпаси світлозвукової дії;

- засоби акустичного та мікрохвильового впливу;

- пристрої, гранати, боєприпаси га малогабаритні підривні пристрої для руйнування перешкод і примусового відчиненпя приміщень;

- пристрої для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- засоби, споряджені безпечними димоутворюючими препаратами;

- водомети, бронемашини та інші спеціальні транспортні засоби.

Поліцейський за жодних обставин не може застосовувати заходи примусу, не визначені цим Законом.

Не є заходом примусу використання поліцейським засобів індивідуального захисту (шоломів, бронежилетів та іншого спеціального екіпірування).

Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату.

Норми забезпечення підрозділів поліції спеціальними засобами та вогнепальною зброєю встановлюються Міністром внутрішніх справ України.

Згідно абз. 2 п. 4 ч. 2 сг. 288 КУпАІІ визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до ст. 289 КУпДП визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, маркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бу ї и поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 6, 17 19, 99, 104 106 КАС України, п. 3 ч. 1 ст. 293 КупАП, позивач просить суд задовольнити його позов.

16.05.2019 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

22.05.2019 року Кагарлицьким районним судом Київської області на підставі положень ст.ст. 171, 179 КАС України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено підготовчого судового засідання на 14 год. 00 хв. 19.06.2019 року.

12.06.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов відзив на адміністративну позовну заяву, ( а.с., 20 25), в якому вказане наступне:

У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа № 368/591/19 за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - Позивач) до інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку № 1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі - Інспектор) про скасування Постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 730371 від 11.05.2019 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та стягнення штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп. (далі - Постанова).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що дії Інспектора щодо складання Постанови та притягнення до відповідальності є протиправними. Інспектор не надав докази порушення, порушено процедуру розгляду справи.

Вважає, що твердження Позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Згідно Постанови 11.05.2019 о 11 год. 41 хв., водій ОСОБА_1 в м. Києві по Столичному шосе, керуючи транспортним засобом DAEWOO NEXIA, НЗ НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.29, обмеження максимальної швидкості 80 км/год, рухався зі швидкістю 87 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam № 000454, чим порушив п. 8.4 Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за яке частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Внаслідок чого Позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Щодо правомірності винесення Постанови та притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 8.4 ПДР, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за порушення вимог дорожніх знаків у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає випадки у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Із відеозапису та фото з приладу LТІ 20/20 ТruСАМ (серійний номер ТС000454) чітко вбачається автомобіль DAEWOO NEXIA, НЗ НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 87 (вісімдесят сім) км/год, чим порушив вимогу заборонного знаку 3.29 рухатись з максимальною швидкістю 80 км/год. Тому вина позивача є доведена (відео та фото до відзиву додаються).

Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості LТІ 20/20 ТruСАМ.

Лазерний вимірювач швидкості ТгиСат ЬТІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для ТruСАМ визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 N 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11924, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 25.09.2018 р. та чинного до 25.09.2019 p., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000454, є придатним до застосування.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Водночас, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM, які введено в експлуатацію з 2012 по 2015 роки, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки (лист Мінекономрозвитку додається).

Дані висновки узгоджуються з позиціями апеляційних адміністративних судів України, які викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 359/9278/18; постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 у справі № 857/874/19; постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 149/3350/18.

Слід зазначити, що відповідно до підпункту "в" пункту 8.4 розділу 8 ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділом 33 ПДР закріплено заборонний дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості". Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Водія було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини першої статті 122 КУпАП за порушення вимоги заборонного дорожнього знаку 3.29, а саме встановленої максимальної швидкості 80 км/год. Порушення було зафіксоване на лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № 000454.

Зафіксувавши правопорушення та зупинивши автомобіль, підійшовши до водія, Інспектор, назвав своє прізвище та ім`я, посаду та спеціальне звання. В подальшому, керуючись статтями 268, 278, 279 КУпАП та пункту 9 Розділу III Інструкції, роз`яснив Позивачу його права і обов`язки, зазначивши порушення, яке вчинив Позивач, а саме не виконав вимогу заборонного дорожнього знаку 3.29, чим порушив п. 8.4 ПДР. Інспектором було здійснено дослідження та оцінка доказів, а саме усні пояснення Позивача та фіксація порушення приладом TruCam LTI 20/20 № 000454. Після чого він повідомив Позивача про прийняте по справі рішення, накладення штрафу на Позивача в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп та виніс Постанову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Крім того Позивачем не оспорюється факт порушення вимоги вищевказаного заборонного дорожнього знаку 3.29, а оспорюється перевищення встановлених обмежень швидкості та правові підстави використання приладу TRUCAM № 000454. Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу про адміністративне судочинство, підстави звільнення від доказування є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Вказані обставини свідчать про дотримання Інспектором процедури розгляду справи та притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та правомірне винесення оскаржуваної Постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, твердження позивача, викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 288 КупАП, статтями 2, 6, 47, 245 Кодексу адміністративного судочинства, - відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

19.06.2019 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання, винесено процесуальну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання, та призначено справу до слухання на 11 год. 00 хв. 09.07.2019 року, ( а.с., 42 43).

В судовому засіданні, яке відбулося 09.07.2019 року, позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою позицію обставинами та нормами права, які зазначені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведено вище.

В судове засідання, яке відбулося 09.07.2019 року, відповідач, - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікач Олександр Володимирович не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслав на адресу суду письмового клопотання про слухання справи у його відсутності, про відкладення слухання справи, тощо, відповідно, причина неявки відповідача в судове засідання суду невідома, а тому немає перепон для слухання справи по суті.

Відповідно, суд, вислузхавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи.

Сторонами по справі не оспорюється той факт, що 11.05.2019 о 11 год. 41 хв., водій ОСОБА_1 , - позивач по даній справі, - в м. Києві по Столичному шосе, керуючи транспортним засобом DAEWOO NEXIA, НЗ НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 3.29, обмеження максимальної швидкості 80 км/год, рухався зі швидкістю 87 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam № 000454.

По даному факту відповідачем по справі, - інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікачем Олександром Володимировичем винесена постанова серії НК № 730371, згідно з якою позивача по справі, - ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 122 КупАП, та, відповідно, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

З вищевказаною постановою суд не погоджується, а тому вважає, що вона підлягає до скасування з наступних підстав.

Так, відповідач по справі вважає винуватим позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 122 КупАП.

Проте, слід зазначити, що диспозиція ч. 1 ст. 122 КупАП станом на час винесення постанови мала наступний вигляд:

- Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно, суд вважає, що особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, інших підстав, - немає.

Так, згідно ст. 9 КупАП, - поняття адміністративного правопорушення:

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що в ст. 9 КупАП міститься поняття адміністративного правопорушення з метою забезпечення правильного й обгрунтованого застосування заходів адміністративної відповідальності.

Слід також зазначити, що дія або бездіяльність посадової особи або громадянина найчастіше безпосередньо пов`язана з невиконанням тих або інших правових приписань, що містяться в зазначених правилах.

Адміністративне правопорушення завжди є протиправною дією (бездіяльністю), тобто діянням, забороненим законом або іншим нормативним правовим актом.

Громадянин, що вчинює протиправну дію, порушує свій конституційний обов`язок, оскільки норми ч. 1 ст. 68 Конституції України встановлюють, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У свою чергу виконання цього обов`язку обумовлює необхідність дотримання всіх правил, прийнятих у встановленому законом порядку. Оцінка порушення вимог законів і підзаконних актів як протиправного діяння обумовлює необхідність застосування відповідного примусового заходу і притягнення винного у вчиненому до одного з видів юридичної відповідальності, у цьому випадку - до адміністративної відповідальності.

Закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, тобто якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності. Наявність вини є невід`ємною ознакою складу адміністративного проступку. Форми вини викладено в положеннях ст. 10 і 11 Кодексу.

Суд зазначає що склад адміністративного правопорушення складають такі основні елементи:

1. об`єкт правопорушення (суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення);

2. об`єктивну сторону (конкретні дії, що виразилися в порушенні встановлених правил);

3. суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4. суб`єктивну сторону складу (є ставленням особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу або необережності).

Усі вищеперераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення (проступку).

Отже, об`єкт адміністративного правопорушення - це те, на що воно посягає, чому воно завдає шкоди. Адміністративний проступок завдає шкоди або створює загрозу її заподіяння суспільним відносинам, які і становлять об`єкт проступку. Засобами адміністративної відповідальності охороняються суспільні відносини, які регулюються нормами не лише тільки адміністративного права, а й багатьма іншими: цивільного, екологічного, трудового, фінансового тощо.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обставини, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Основною і обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будьякого адміністративного правопорушення.

Це може бути як дія (наприклад, перевищення встановленої швидкості руху транспортного засобу), так і бездіяльність, коли закон вимагає активних дій (ухилення свідка від явки в суд або орган попереднього слідства чи дізнання).

Усі інші ознаки мають факультативний характер, тобто вони обов`язкові лише в тих випадках, коли прямо передбачені законом.

Більшість адміністративних правопорушень характеризується недодержанням різних загальнообов`язкових правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків матеріального характеру (наприклад, - порушення правил охорони праці, торгівлі, дорожнього руху, митних, паспортних, санітарних тошо).

Ці склади формулюються в статтях особливої частини розділу II КпАП лише вказівкою на протиправну дію чи бездіяльність («порушення правил», «невиконання правил» тошо). У деяких статтях міститься вказівка лише на шкідливі наслідки («пошкодження», «знищення», «псування» тощо), діяння розуміється саме собою.

Місце, час, обставини, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку можуть бути обов`язковими ознаками, якщо їх включено до конкретного складу проступку (наприклад, окремі діяння визнаються адміністративними правопорушеннями лише в разі вчинення їх в громадському місці, часто в КпАП називається спосіб вчинення проступку - грубе, злісне порушення, прихована передача тощо); в інших випадках вони можуть визнаватися обставинами, які пом`якшують або обтяжують відповідальність (наприклад, вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин обтяжує адміністративну відповідальність).

Що ж стосується складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, то суд зазначає наступне.

Об`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, є суспільні відносини шодо користування засобами автомобільного транспорту.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, полягає в перевищенні водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Дійсно, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, шоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком «Початок населеного пункту», дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, шо позначена дорожнім знаком «Автомагістраль» не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км год.

Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.

На ділянках доріг, де створені дорожні умови, шо дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з Державтоінспекиією рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків. Водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу:

б) перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки «Обмеження максимальної швидкості». «Зона обмеження максимальної швидкості», або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак «Обмеження максимальної швидкості»;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо- транспортній пригоді).

Додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлені виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком «Дорожні роботи».

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками та дорожньою розміткою.

Дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційновказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

З огляду на вищевказані норми права та фактичні обставини, суд вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП в зв`язку з тим, що відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, а саме, - відсутній об`єктивний факт порушення, - перевищення позивачем ОСОБА_1 встановленого обмеження швидкості (80 км) руху транспортного засобу більш як на 20 кілометрів на годину, так як в його діях було перевищення лише на 7 км/год, що, знову ж таки, - сторонами не оспорюється.

Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що відсутність такого основного складу адміністративного правопорушення, як об`єктивна сторона, - повністю виключає притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та, відповідно, - накладення на нього адміністративного стягнення, так як з системного аналізу положень ст. 23 КупАП вбачається, що адміністративне стягнення застосовується до осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 9, 23, ч. 1 ст. 122 КупАП, п. 2 ч. 1 ст. 241, 242 246, 250, 251 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - задовольнити.

Постанову інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції Сікача Олександра Володимировича від 11.05.2019 року серії НК № 730371, щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Липовець Кагарлицького району Київської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 4 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП НОМЕР_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, - скасувати.

Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Липовець Кагарлицького району Київської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 4 квітня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП НОМЕР_4 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 293 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 295 КАС України може бути подана протягом тридцяти днів з моменту складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень КАС України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витрубовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: О.В. Закаблук