Справа № 160/5006/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2019 року Справа № 160/5006/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
31.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене в листі № 1022/4-09 від 25 лютого 2019 року, про відмову зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, періоду роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та про визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії в розмірі « 0» за вказаний період роботи;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певну дію, а саме: зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, період роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та при визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії за вказаний період, виходячи із дійсної суми заробітної плати, яка була нарахована та сплачена позивачу, та відповідно з якої були нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певну дію, а саме: перерахувати пенсію ОСОБА_1 , негайно донарахувати та сплатити усі не виплачені розміри пенсії, починаючи з часу, коли у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії у випадку, якби спірний період трудового стажу та заробітної плати був своєчасно зарахований.
В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що позивач з грудня 2000 року отримує пільгову пенсію за Списком №1 як особа, яка працювала в особливо шкідливих умовах - шахтарем в підземних умовах. Оформивши пільгову пенсію він продовжував працювати підземним підривником з повним робочим днем в підземних умовах на шахті імені Орджонікідзе ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 21 листопада 2001 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штатів. Згідно з рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 липня 2003 року позивач був поновлений на попередньому місці роботи та на його користь було стягнуто 24 168, 47 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також 2000 за завдану моральну шкоду. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1361,58 грн. підлягало негайному виконанню. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2003 року зменшена сума моральної шкоди до 1500 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення суду, яке підлягало негайному виконанню в частині виплати заробітної плати за один місяць в сумі 1361,58 грн. було виконано у вересні 2003 року. Інша частина заробітної плати в сумі 22 806,89 грн. була виплачена в лютому 2004 року. При ознайомлені з матеріалами пенсійної справи позивачу стало відомо, що відповідачем за 2002 та 2003 роки при розрахунку пенсії не враховано взагалі вищезазначені суми середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу, а здійснено усі розрахунки, виходячи з того, що у вказані роки позивач не працював, ніякої заробітної плати не отримував та, відповідно, не були сплачені страхові внески. 12 лютого 2019 року позивач звернувсяі з заявами до ПАТ «Центральний ГЗК» та Пенсійного фонду України, в яких просив надати інформацію про нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків за 2002 - 2003 роки. ПАТ «Центральний ГЗК» у відповідь на заяву позивача надав необхідні документи, які підтверджують, що позивачу була нарахована та сплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу, з якої були утримані всі необхідні збори та податки, у тому числі страхові внески до Пенсійного фонду України, та які були перераховані відповідачу. Відповідач повідомив, що при розрахунку пенсії позивачу заробіток з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року врахований із зазначенням суми заробітку « 0». Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у зарахуванні до трудового стажу періоду з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно, визначення суми заробітної плати, яка врахована при розрахунку пенсії, рівній « 0» є протиправним та таким, що грубо порушує законні права та інтереси позивача, а тому він звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року адміністративний позов було прийнято до розгляду та призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
24.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що позовна вимога позивача про зарахування до стажу роботи періоду з 01.12.2001 по 31.12.2003 є безпідставною та такою, що не відповідає фактичним обставинам, і взагалі, в даній судовій справі стосовно врахування суми заробітної плати для обчислення пенсії за період з 01.12.2001 по 31.12.2003, що по факту є внесенням змін до системи персоніфікованого обліку, Головне управління Пенсійного фонду України є неналежним відповідачем.
24.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі з аналогічними обгрунтуваннями, викладеними у письмовому відзиві на адміністративний позов.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 лютого 2019 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Центральний ГЗК», в якій просив надати інформацію про те, в яких сумах йому була нарахована середня заробітна плата за період вимушеного прогулу з 21 листопада 2001 року по 23 березня 2004 року, коли та згідно яких платіжних документів вона була йому виплачена; чи були з нарахованої середньої заробітної плати здійснені утримання, у тому числі страхові внески до Пенсійного фонду, якщо були, то в якому розмірі та коли вони були перераховані до відповідних фондів та згідно яких платіжних документів; надати позивачу разом з інформацією належним чином завірені копії наказів про звільнення з роботи за скороченням штату, про поновлення на роботі за рішенням суду та про звільнення з роботи за станом здоров`я, копії платіжних документів про перерахування середньої заробітної плати та утриманих з неї внесків до відповідних фондів.
12 лютого 2019 року позивач звернувся із заявою до начальника Тернівського відділу обслуговування громадян м.Кривий Ріг Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про надання йому інформації чи були з нарахованої середньої заробітної плати здійснені утримання, у тому числі страхові внески до Пенсійного фонду, якщо були, то в якому розмірі і коли вони були перераховані до Пенсійного фонду та згідно яких платіжних документів; якщо страхові внески за вказаний період були перераховані до Пенсійного фонду, то з яких підстав за 2002-2003 роки при розрахунку пенсії не враховані вищевказані суми середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу; у випадку, якщо страхові внески були сплачені, а за вказаний спірний період не були враховані помилково, негайно здійснити належний перерахунок нарахованої та виплаченої позивачу пенсії з урахуванням трудового стажу за 2002-2003 роки.
19 березня 2019 ПРАТ «Центральний ГЗК» на заяву позивача листом повідомив наступне. На виконання вимог рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03.07.2003 та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2003 у вересні 2003 року ОСОБА_1 нараховано та сплачено суму середнього заробітку у розмірі 1361,58 грн., з якої було здійснено утримання всіх передбачених законом податків та зборів. В лютому 2004 році з метою виконання вищезазначених рішень суду позивачу було нараховано та здійснено виплату суми середнього заробітку у розмірі 22 806,89 грн., з якої було здійснено утримання передбачених законом податків та зборів. У відповідності до частини першої статті 24 Закону України від 01.06.2019 № 2297-VI «Про захист персональних даних», на ПРАТ «ЦЗГК» покладено обов`язок щодо забезпечення належного захисту персональних даних, на обробку яких надано згоду особисто, а тому після ідентифікації особи позивача та отримання відповідної згоди на обробку персональних даних, ПРАТ «ЦГЗК» особисто надав належним чином завірені копії документів, перелічених у заяві позивача.
Факт нарахування заробітної плати за спірний період та усіх необхідних утримань з цієї заробітної плати підтверджується листом ПРАТ «Центральний ГЗК» від 19 березня 2019 року в якому зазначено, що на виконання вимог рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03.07.2003 та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2003 у вересні 2003 року ОСОБА_1 нараховано та сплачено суму середнього заробітку у розмірі 1361,58 грн., з якої було здійснено утримання всіх передбачених законом податків та зборів. В лютому 2004 році з метою виконання вищезазначених рішень суду позивачу було нараховано та здійснено виплату суми середнього заробітку у розмірі 22 806,89 грн., з якої було здійснено утримання передбачених законом податків та зборів та розрахунковими листами по картці/рахунку позивача за вересень 2003 року та лютий 2004 року.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача про відмову у зарахуванні до трудового стажу періоду з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно, визначення суми заробітної плати, яка врахована при розрахунку пенсії, рівній « 0», позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 цього Закону).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.
За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1. 2. 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.
З огляду на вказані норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).
Відмовляючи позивачу в зарахуванні певних періодів роботи та відповідної заробітної плати до страхового стажу при обчисленні пенсії, відповідач фактично покладає саме на застраховану особу відповідальність за невчасне неперерахування страхувальником відповідних страхових внесків, порушуючи тим самим вищенаведені положення чинного законодавства.
Таким чином, усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.
На підставі викладено, суд вважає законними та обгрунтованими заявлені позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене в листі № 1022/4-09 від 25 лютого 2019 року, про відмову зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, періоду роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та про визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії в розмірі « 0» за вказаний період роботи.
Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що саме ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» несе відповідальність за несвоєчасну сплату страхових внесків за позивача і за не врахування відповідачем страхового стажу позивача у період з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно, а тому належним відповідачем у справі повинно бути саме ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», із зазначених вище причин.
В свою чергу, вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, період роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та при визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії за вказаний період, виходячи із дійсної суми заробітної плати, яка була нарахована та сплачена позивачу, та відповідно з якої були нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській перерахувати пенсію ОСОБА_1 , негайно донарахувати та сплатити усі не виплачені розміри пенсії, починаючи з часу, коли у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії у випадку, якби спірний період трудового стажу та заробітної плати був своєчасно зарахований, суд зазначає наступне.
Згідно з п.23 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є похідними вимогами від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області дії, викладеного в листі № 1022/4-09 від 25 лютого 2019 року, про відмову зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, періоду роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та про визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії в розмірі « 0» за вказаний період роботи, то такі вимоги також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З огляду на викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене в листі № 1022/4-09 від 25 лютого 2019 року, про відмову зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, періоду роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та про визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії в розмірі « 0» за вказаний період роботи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу, який дає право на пенсійне забезпечення, період роботи з 01 грудня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно та при визначення суми заробітку, яка враховувалася при обчисленні пенсії за вказаний період, виходячи із дійсної суми заробітної плати, яка була нарахована та сплачена позивачу, та відповідно з якої були нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , негайно донарахувати та сплатити усі не виплачені розміри пенсії, починаючи з часу, коли у ОСОБА_1 виникло право на отримання пенсії у випадку, якби спірний період трудового стажу та заробітної плати був своєчасно зарахований.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко