Справа № 120/1085/19-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

01 липня 2019 р. Справа № 120/1085/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 здійснено розрахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, такими, що порушують його права, в зв"язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.04.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10 - денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, ознайомившись з якими, суд прийшов до висновку, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.05.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в справі матеріалами.

21.05.2019 та 29.05.2019 позивачем подано додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року в адміністративній справі №0240/3626/18-а визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2017 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі визначеному у довідці військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232. Визнано протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 без виконання довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232 в частині перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2017 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі визначеному у довідці військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 07.10.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2018 №232 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував за останні 24 місяці перед звільненням та з якої були сплачені та нараховані внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначена постанова набрала законної сили.

Підсумовуючи викладене позивач зауважує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано право позивача на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включені, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода.

24.05.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач просила відмовити в задоволенні позову мотивуючи це тим, що відповідно до положень Інструкції про розміри та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція) щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова винагорода при звільненні з військової служби. Така ж позиція викладена в низці рішень Вищого адміністративного суду України.

Крім того, у відзиві представник відповідач просив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.05.2019 вирішено відмовити в задоволенні клопотанні представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.06.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Окремо зазначив, що посилання відповідача на рішення Вищого адміністративного суду України є недоречним, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 245 КАС України суд враховує при прийнятті рішення висновки саме Верховного Суду, в той час як позиція Вищого адміністративного суду України попередніх років не є правовим орієнтиром для судів України.

Представником відповідача 06.06.2019 подано до суду заперечення на письмові пояснення, які повторюють правову позицію та обгрунтування, викладені у відзиві на позовну заяву.

Також, 10.06.2019 представником військової частини подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких доводи приведенні представником є аналогічними доводам, які наведено у відзиві на позовну заяву.

Також представником відповідача подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, в задоволенні якої відмовлено ухвалою суду від 01.07.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого інспектора - штурмана відділу методики штурманської підготовки штурманського управління авіації Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та був звільнений наказом Міністра оборони України ( по особовому складу ) від 19.09.2017 №659 з військової служби у запас за пунктом "а" ( у зв"язку з закінченням строку контракту ) частини 6 статті 26 Закону України " Про військовий обов"язок і військову службу".

В період проходження військової служби в ВЧ НОМЕР_2 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення, у складі грошового забезпечення позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.10.2017 № 190 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 06.10.2017 р. ( а.с. 8 ).

Відповідно до грошового атестату від 04.10.2017 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 152670,40 грн. ( а.с. 7 ).

В подальшому позивачем було встановлено, що військова частина НОМЕР_1 розрахувала розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатила її позивачу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" (зі змінами внесеними постановою КМУ від КМУ від 13.03.2013 року № 161, далі - Постанова № 889).

Позивач 17.12.2018 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби; виплатити позивачу своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби. Зазначена заява зареєстрована відповідачем 27.12.2018 року за вх. № Ш-37 та 29.12.2018 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь позивачу щодо складових грошового забезпечення з якого позивачу нарахована одноразова грошова допомога при звільненні ( а.с. 9-10 ). З вказаного листа вбачається, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільнення, не входить щомісячна додаткова грошова винагорода.

В той же час, військова частина НОМЕР_1 не здійснила позивачу новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 15 зазначеного закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року в адміністративній справі №0240/3626/18-а, яке набуло законної сили, визнано право ОСОБА_1 на отримання пенсії за вислугу років в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до складу якого включена, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода.

Враховуючи вищенаведені правові норми та встановлене судовим рішенням право позивача на включення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, до складу грошового забезпечення, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , які полягають у розрахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, а також щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази військової частини на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів та підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався. В той же час, в суду відсутні відомості щодо понесення сторонами інших судових витрат, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна