Справа № 620/258/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/258/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Брагінцев В.С.,

від відповідача (апелянта): Балишев М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Данівське" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Данівське» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 20.12.2018 №0, №0 та №0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та протирічать чинному законодавству, оскільки висновки, викладені в акті перевірки здійсненні без фактичного і повного дослідження обставин, і ґрунтуються лише на формальних ознаках та припущеннях посадових осіб ДФС.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги податковий орган посилається на обставини аналогічні викладеним в Акті перевірки та відзиві на позовну заяву та вказує про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, останній стверджує, що Головне управління у Чернігівський області вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що відповідають встановленим вимогам норм законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, у той час як судом першої інстанції було досліджено всі обставини справи та прийнято законне рішення у відповідності до чинних норм матеріального права та з дотриманням вимог процесуального права.

З огляду на зазначене, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення від 08 квітня 2019 року - без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та відзиві - відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних у справі матеріалів, на підставі направлень від 27.09.2018 № 2111, № 2112, № 2113, № 2114, від 05.10.2018 № 2176, № 2177, відповідно до статей 20, 77 та 82 ПК України та згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу від 17.09.2018 № 1648 у період з 28 вересня 2018 року по 02 листопада 2018 року посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Данівське» з питань дотримання вимог:

- податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017,

- валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017,

- з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

Результатати вказаної перевірки оформлено Актом від 09 листопада 2018 року № 743/14/03799110 (а.с.24-65 том № 1, далі - Акт перевірки).

З огляду на встановлені перевіркою порушення вимог податкового законодавства суб`єктом господарювання, Головним Управлінням ДФС у Чернігівській області було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 160561,00 грн (а.с.22 том № 1);

- № 0, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 291908,08 грн (а.с.17 том № 1);

- № 0, яким застосовано штраф у сумі 15266,59 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (а.с.19-20 том № 1).

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки Акту перевірки на підставі, яких відповідачем було прийнято оскаржувані податкові-повідомлення рішення є помилковими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими обставинами справи. У зв`язку з чим, підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень були відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та вказує апелянт, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 20.12.2018 № 0, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 160561,00 грн., став висновок податкового органу (за результатом перевірки), що абсорбент (компонент дизельних палив) газоконденсатний та фракції газойлево - гудронові широкі використовувались позивачем в не господарських операціях.

Вирішуючи питання щодо правомірності відповідного висновку, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НК Термінал» (постачальник) 27.04.2016 було укладено договір поставки нафтопродуктів № 104, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість в порядку та на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2 вказаного договору асортимент, ціна, кількість та загальна вартість товару визначається в рахунках-фактурах постачальника, або видаткових накладних при поставці кожної партії.

Судом встановлено, що відповідно до умов вказаного договору та на підставі видаткової накладної № 314 від 08.07.2016 позивачем було отримано абсорбент (компонент дизельних палив) газоконденсатний у кількості 12000 л на загальну суму з урахуванням ПДВ 177000,00 грн (а.с.31 том № 2).

Також на підставі видаткових накладних позивачем отримано фракції газойлево-гудронові широкі, а саме: № 213 від 25.05.2016 у кількості 12190 л на загальну суму з урахуванням ПДВ 177974,00 грн та № 163 від 27.04.2016 у кількості 22000 л на загальну суму з урахуванням ПДВ 297 000,00 грн (а.с.27-28 том № 2).

Оплата за вищевказаний товар (абсорбент (компонент дизельних палив) газоконденсатний та фракції газойлево-гудронові широкі) підтверджується виписками по рахунку (а.с.29-30,32 том №2).

Податковий кредит за даними операціями відображений у деклараціях з податку на додану вартість (а.с.156-165 том № 1).

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у подальшому, вказану продукцію використано позивачем у своїй господарській діяльності, а саме на підставі шляхових листів та подорожніх листів трактора проводилось списання фракцій газойлево-гудронових широких та абсорбенту (компонент дизельних палив) газоконденсатного (а.с.33-195 том № 2).

Наведені обставини були також підтверджені показаннями свідків, допитаних судом першої інстанції у ході розгляду даної справи, які підтвердили, що відповідний товар використовувався підприємством в господарській діяльності в якості дизельного палива.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача, що оприбуткування відповідного товару згідно даних рахунку 203 як дизельного палива та при цьому зазначення в первинних документах, складених ТОВ «НК Термінал» в найменуванні товару фракції газойлево-гудронові широкі та абсорбент (компонент дизельних палив) газоконденсатний, а не дизельне паливо свідчить про невикористання позивачем придбаного товару у господарській діяльності.

Так, колегія суддів зазначає, що невірне заповнення бухгалтерського регістру по рахунку 203 не може свідчити про невикористання придбаного товару (фракцій газойлево-гудронових широких та абсорбенту) в господарській діяльності підприємства з урахуванням підтвердження факту використання вказаної продукції у господарській діяльності відповідного суб`єкта даними первинних документів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що посилання ГУ ДФС у Чернігівській області про те, що абсорбент (компонент дизельних палив) газоконденсатний та фракції газойлево-гудронові широкі використовувались позивачем не господарських операціях є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення від 20.12.2018 № 0 підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.12.2018 № 0, то колегією суддів встановлено,що підставою для його прийняття став висновок контролюючого органу по те, що позивачем було порушено п. 209.2, п.п. 209.2.3 п.209.2, п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209 ПК України, а саме встановлено нецільове (невиробниче) використання коштів зі спеціального рахунку в сумі 291908,08 грн, в тому числі за жовтень 2015 року в сумі 56280 грн, за листопад 2015 року в сумі 48000 грн, за грудень 2015 року в сумі 146073,23 грн, за травень 2016 року в сумі 16290,90 грн, за липень 2016 року в сумі 25263,95 грн.

Такого висновку посадові особи контролюючого органу дійшли зокрема, внаслідок того, що згідно з даними журналів-ордерів по рахунку позивача 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» обліковується кредиторська заборгованість станом на 01.10.2015, 01.11.2015, 01.12.2015. Проте, обґрунтування того, як вона могла вплинути на використання коштів із спеціального рахунку в акті перевірки не зазначено та під час судового розгляду даної справи відповідачем не доведено.

У свою чергу, колегія суддів вирішуючи питання щодо правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.209.1 ст. 209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно зі спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (п. 209.2 ст. 209 ПК України встановлено).

Виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит, в розумінні п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209 ПК України, зокрема, є товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Тобто, з наведених норм законодавства вбачається, що визначальними факторами, які дають можливість сільськогосподарському підприємству не сплачувати до бюджету податок на додану вартість нарахований на вартість поставлених товарів та повністю залишити у своєму розпорядженні для відшкодування суми податку, є використання коштів акумульованих на спеціальному рахунку та необхідність дотримання їх цільового призначення/використання.

При цьому, законодавство не обмежує використання сум податку на додану вартість, що акумульовані на спецрахунку сільськогосподарського товаровиробника, виключно на оплату ПДВ, який нарахований постачальником на вартість поставлених ним товарів/послуг, як наслідок сільгосппідприємство має право оплачувати за рахунок коштів, що акумульовані на спецрахунку, повну вартість товарів/послуг, призначених для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, або виконувати інші платежі з метою виробництва сільгосппродукції.

Тобто, з наведеного слідує, що спрямування коштів зі спеціального рахунку на придбання виробничих факторів, постачальник яких не є платником ПДВ, не є нецільовим використанням акумульованих коштів.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що сума податку на додану вартість, яка акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільсьткогосподарським підприємством відповідно до п.209.2 ст. 209 ПК України, оскільки приписами вкзаної норми передбачено право підприємства використовувати відповідні кошти за наявності залишку такої суми податку для інших виробничих цілей.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у матерілах справи доказами, відповідна сума коштів зі спецрахунку позивача була використана останнім для погашення платежів з метою виробництва сільгосппродукції.

У свою чергу, матеріалами справи також підтверджується, що кредиторська заборгованість, яка повинна була бути погашена позивачем за рахунок коштів зі спецрахунку за вказаний відповідачем у акті перевірки період у позивача була відсутня.

Крім того, колегія суддів зауважує, що всі первинні документи щодо відповідних господарських операцій є в наявності у позивача, що відповідачем не спростовується.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що на підтвердження надання послуг необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, враховуючи викладене, твердження податкового органу щодо нецільового використання коштів з підстав наявності кредиторської заборгованості, не підтвердження факту надання послуг і перерахування коштів не платнику ПДВ не знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.12.2018 № 0, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Як встановлено судом та вбачається з акту перевірки підставою для прийняття цього податкового повідомлення-рішення став висновок посадових осіб ГУ ДФС у Чернігівській області про те, що в порушення вимог п.п.201.10 ст. 201 ПК України позивачем не зареєстровано податкові накладні на загальну суму 15266,59 грн. та в порушення вимог п.198.5 ст.198 ПК України - не нараховано податкові зобов`язання на основні засоби, що не використовувались в господарській діяльності в загальній сумі 15267,00 грн., в тому числі за грудень 2017 року - 15267,00 грн., в зв`язку з чим винесено податкове повідомлення-рішення № 0.

Як вказує відповідач та не заперечується позивачем, згідно даних оборотно-сальдової відомості по рахунку 10 «основні засоби» в періоді, що перевірявся, по даному рахунку на підприємстві обліковується льоносушарка вартістю 131255,63 грн., обладнання для льоносушарки вартістю 204771,40 грн. та доїльне обладнання загальною вартістю 511797,79 грн.

Пунктом 198.5. ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Якщо в періоді придбання товарів платник податків відобразив за ними податковий кредит, то при використанні їх у зазначених операціях останній зобов`язаний нарахувати «компенсуючі» податкові зобов`язання з ПДВ.

Якщо ж податковий кредит не відображався, то податкові зобов`язання не нараховуються.

Зазначені в абз. 1 п.198.5 ст. 198 ПК України правила застосовуються для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку було включено до складу податкового кредиту.

При цьому, колегією суддів встановлено, що жодних доказів того, чи виникало право на податковий кредит при придбанні основних засобів, що зазначені в акті перевірки відповідачем суду не надано, а зазначено лише про невикористання в господарській діяльності, їх балансову вартість і те, що станом на 31.12.2017 вони мають залишкову (балансову) вартість.

Крім того, ГУ ДФС у Чернігівській області не надано доказів віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених під час придбання основних засобів позивачем.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ТОВ «Данівське» порушень ПК України та як наслідок податкове повідомлення-рішення від 20.12.2018 № 0, яким до позивача застосовано штраф у сумі 15266,59 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) є безпідставним та підлягає скасуванню.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача та не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини або порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2019 року