Справа № 200/401/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 р. Справа№200/401/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області

до відповідача: Фізичної особи ОСОБА_1

про: стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 68061,09 грн., а саме: 68061,09 грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості.

за участю

представників сторін:

від позивача: Яковлєва А.С. за довірен.

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 68061,09 грн., а саме: 68061,09 грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач посилається на те, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 68061,09 грн., який нарахований відповідно до податкових повідомлень рішень «Ф» від 16.08.2017 року № 115554-13, від 17.04.2018 року № 0-0802. До теперішнього часу вищевказана сума податкового боргу відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач просив у судовому порядку стягнути зазначену суму.

Представник позивача у судовому засіданні 01 липня 2019 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12 лютого 2019 року.

12 лютого 2019 року судом відкладено розгляд справи на 05 березня 2019 року.

04 березня 2019 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, не погодившись з заявленими позовними вимогами відповідачем подана зустрічна позовна заява, згідно якої заявник просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.08.2017 року № 115554-13 у сумі 46475,81 грн., від 17.04.2018 року № 0-0502 у сумі 21585,28 грн. та податкову вимогу від 13.09.2016 року за № 43816-17 у сумі 41087,40 грн. Вказаний зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Відповідно до вимог пункту 14.1.129-14 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промисловості та склади. Відповідач зазначає, що згідно договору від 21.01.2014 року ним придбана будівля 3-х поверхового виробничого корпусу бетонну загальною площею 3372,7 кв.м, що розташоване в місті Бахмут. З огляду на те, що зазначена будівля визначена «виробничим корпусом» відповідач зазначає, що вона не є об`єктом оподаткування згідно пп. «є» пп. 266.2.2 ч. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. В зв`язку з чим, позивач вважає, що спірні податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Стосовно вимоги про визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 13.09.2016 року № 43816-17, представник позивача через канцелярію суду надав заяву про залишення зустрічного позову в цій частині без розгляду.

Представник відповідача у судове засідання 01 липня 2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

05 березня 2019 року відкладено розгляд справи на 14 березня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року зустрічну позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 10 квітня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року зустрічний позов прийнято до спірного розгляду з первісним позовом у справі № 200/401/19-а.

10 квітня 2019 року підготовче засідання відкладено на 15 квітня 2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Олішевської В.В. на лікарняному.

15 квітня 2019 року підготовче засідання відкладено на 07 травня 2019 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

22 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області через канцелярію суду надано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на думку позивача положення пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України застосовуються лише у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Позивач зазначає, що в межах даної справи власником будівлі промисловості є фізична особа, яка використовує зазначену будівлю у власній господарській діяльності, а ні промислове підприємство як це передбачено вимогами Податкового кодексу України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 06 червня 2019 року.

06 червня 2019 року судом відкладено підготовче засідання на 11 червня 2019 року, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових пояснень по справі від позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року зустрічний позов в частині визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 13 вересня 2016 року № 43816-17 залишено без розгляду.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головного управління ДФС у Донецькій області, та є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Фізична особа ОСОБА_1 має податковий борг із сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, який є власником об`єктів нежитлової нерухомості в загальній сумі 68061,01 грн.

Так, згідно рішення Бахмутської міської ради від 24.05.2015 року № 6/67-1240 «Про встановлення розмірів ставок місцевих податків і зборів у м. Артемівську» зокрема встановлено розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1,0 відсотка розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата складає 1378 грн., з якої 1% становить 13,78 грн. (а.с. 96-98).

16 серпня 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення №115554-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 46475,81 грн. (а.с. 117).

Зазначене податкове повідомлення рішення направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням, однак 22.09.2017 року зазначене поштове відправлення повернуто на адресу позивача з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 118).

Згідно Бахмутської міської ради від 22.02.2017 року № 6/98-1788 «Про встановлення розмірів ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік у м. Бахмуті» встановлення розмірів ставок місцевих податків і зборів у м. Артемівську» зокрема встановлено розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у відсотках від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с. 99-102).

17 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення № 0067072 4210 0502, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 21585,28 грн. (а.с. 115).

Зазначене податкове повідомлення рішення направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням, однак 22.09.2017 року зазначене поштове відправлення повернуто на адресу позивача з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 118).

Частиною першою статті 67 Конституції України закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.20.1.19 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами пп. 19-1.1.22, пп. 19-1.34 п. 19-1 ст. 19-1 ПКУ Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3цього Кодексу, зокрема здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1ст. 20 ПКУ контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п. 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг .

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (п. 58.3 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В зв`язку з наявною заборгованістю та на підставі картки особового рахунку платника податків, податковим органом прийнято податкову вимогу № 43816-17 від 13 вересня 2016 року на суму 41087,40 грн. (а.с. 113). Зазначена податкова вимога була направлена рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідача, однак поштове відправлення було повернуто на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 114).

Згідно п. 87.1, 87.2 ст. 87 Податковий кодекс України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З огляду на вищевикладене, Головне управління ДФС у Донецькій області звернулось до суду з даним адміністративним позовом та просило суд стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 68061,09 грн., а саме: 68061,09 грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості.

Разом з цим, на адресу суду 05.03.2019 року від фізичної особи ОСОБА_1 надійшов зустрічний позов, згідно якого заявник просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 16.08.2017 року № 115554-13 у сумі 46475,81 грн., від 17.04.2018 року № 0-0502 у сумі 21585,28 грн.

Судом встановлено, 21 січня 2014 року між Громадською організацією «Українське Товариство Сліпих» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 купив будівлю 3-х поверхневого виробничого корпусу, бетонну, загальною площею 3372,7 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Артемівської міської ради, площею 0,3080 га, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 44-45).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 належать нежитлові будівлі, загальною площею (кв.м.) 3372,1, опис: 3-х поверховий виробничий корпус, літера Б-3. Згідно технічного паспорту на виробничий будинок від 06.02.2014 року вказаний вище об`єкт становить собою «Будівлю виробничого корпусу» (а.с. 46, 47).

Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення рішення від 16 серпня 2017 року № 115554-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 46475,81 грн. та від 17 квітня 2018 року № 0067072 4210 0502, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 21585,28 грн., з якими не погоджується ОСОБА_1 .

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з зустрічним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ). Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Системне тлумачення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Згідно із п.п. 266.6.1. п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У п.п. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.п. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що фізичній особі ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік та 2017 рік за нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3372,7 кв.м.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області згідно рішення Бахмутської міської ради від 24.05.2015 року № 6/67-1240 відповідачу за 2016 рік нараховано розмір податку за 1 кв.м за ставкою 1% розміру мінімальної заробітної плати 1378 грн., яка діяла на 01 січня 2016 року (1%=13,78 грн. за 1 кв. м), а саме 46475,81 грн. (3372,7 кв.м*13,78 грн.), а також згідно рішення Бахмутської міської ради від 22.02.2017 року № 6/98-1788 відповідачу за 2017 рік нараховано розмір податку за 1 кв.м за ставкою 0,2% розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн., яка діяла на 01 січня 2017 року (0,2%=6,40 грн. за 1 кв. м), а саме 21585,28 грн. (3372,7 кв.м*6,40 грн.).

Отже, контролюючим органом було обчислено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, 2017 рік виходячи з площі об`єктів нежитлової нерухомості, що належать відповідачу та з урахуванням ставки податку, про що винесено податкові повідомлення-рішення від 16 серпня 2017 року № 115554-13 та від 17 квітня 2018 року № 0-0502.

Враховуючи наведені положення, суд вважає, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, та про наявність підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов`язання за 2016, 2017 рік.

Суд не приймає доводи відповідача щодо розповсюдження на нього пільги встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2461/17 адміністративне провадження № К/9901/27759/18) та у постанові від 11.12.2018 року по справі №819/314/18.

Відповідно до п. 38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відтак, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою у власній господарській діяльності.

Суд вказує на те, що вказана норма застосовується до промислових підприємств, які мають статус юридичних осіб. Натомість, відповідач як фізична особа є власником нежитлової будівлі, яка відносять до класу "Будівлі промисловості", а тому положення вказаної статті до відповідача не застосовуються, а його доводи з цього приводу суд вважає безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняті Головним управлінням ДФС у Донецькій області податкові повідомлення рішення від 16 серпня 2017 року №115554-13, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 46475,81 грн. та від 17 квітня 2018 року № 0067072 4210 0502, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 21585,28 грн. є правомірними, відповідно, позов Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 68061,09 грн. на підставі вказаних рішень податкового боргу підлягає задоволенню, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішення слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не відшкодовуються сторонам по справі.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Головного управління ДФС у Донецькій області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 68061,09 грн., а саме: 68061,09 грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) податковий борг в розмірі 68061 (шістдесят вісім тисяч шістдесят одна) гривень 09 копійок, а саме: 68061,09 грн. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості на розрахунковий рахунок № 5015, код платежу: 18010300, отримувач: Бахмутське УК/м. Бахмут/18010300, банк отримувача: Казначейство України (ЄАП), МФО 899998, .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 16.08.2017 року № 115554-13 у сумі 46475,81 грн. та від 17.04.2018 року № 0-0502 у сумі 21585,28 грн. відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 01 липня 2019 року, в присутності представника позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 11 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська