Справа № 810/856/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/856/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Літвіної Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень - рішень від 18.07.2017 року № , №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Київській області від 18.07.2017 року № в частині визначення ФОП ОСОБА_1 . штрафних санкцій з податку на додану вартість на суму 68275,90 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано і відповідачем. У скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у період з 25.05.2017 року по 23.10.2017 року контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено, зокрема:

-п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України в частині реалізації ФОП ОСОБА_1 товарів без відображення в податковому обліку в сумі 1365657,07 грн. без ПДФ, що відображено в п.п.2.2.2.1 розділу 2 акту перевірки, в результаті чого занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за перевіряємий період в сумі 273133,41 грн.;

- п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій з податку на додану вартість.

Результати перевірки оформлені Актом № 425/10-36-13-09/ від 23.06.2017 року.

18.07.2017 року на підставі висновків Акта перевірки відповідачем було прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 409685,20 грн., у тому числі 273133,41 грн. за податковим зобов`язанням та 136551,79 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу на підставі пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України визначено штраф за неподання податкових декларацій з ПДВ у розмірі 5780,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Під оподатковуваними операціями слід розуміти операції, які підпадають під обкладення ПДВ, а саме операції, що обкладаються ПДВ за ставкою 20%, 0% та звільнені (умовно звільнені).

Отже, при визначенні загального обсягу оподатковуваних операцій звітного періоду для реєстрації (обов`язкової, добровільної) платником ПДВ враховуються обсяги операцій, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою ПДВ, нульовою ставкою ПДВ, звільнені та тимчасово звільнені від оподаткування ПДВ.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Відповідно, якщо особа не є платником ПДВ, то вона не має права нараховувати його на ціну товарів (послуг).

Відповідно до пункту 180.1 статті 180 ПК України платником ПДВ, серед інших, є будь - яка особа, що вже зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Умови обов`язкової реєстрації платником ПДВ, як вже було зазначено, передбачені пунктом 181.1 статті 181 ПК України, полягають в тому, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців має сукупно перевищити 300 000,00 грн без урахування ПДВ.

Пунктом 183.10 статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

В Акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року не була платником податку на додану вартість.

Крім того, податковим органом зазначено, що за період з 01.11.2011 року по 31.12.2013 року було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, яка оформлена актом від 29.12.2014 року №75/173/, за наслідками якої контролюючий орган встановив, що станом на 01.10.2013 року обсяг постачання товарів і послуг за минулі 12 місяців сягнув 308 543,85 грн., а загальний обсяг постачання товарів і послуг, що є об`єктом оподаткування ПДВ, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року склав 542 345,69 грн.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обґрунтованість висновків контролюючого органу про обсяги постачання товарів і послуг, що є об`єктом оподаткування ПДВ, викладені ним в акті перевірки від 29.12.2014 року №75/173/, було досліджено Київським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №810/1407/17.

Зокрема, у постанові Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року у справі №810/1407/17, яка набрала законної сили, зазначено, що у вересні 2013 року обсяг постачання товарів і послуг ФОП ОСОБА_1. за попередні 12 місяців перевищив 300 тис. грн., у зв`язку з чим позивач підлягала обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість з 01.10.2013 року.

Отже, ФОП ОСОБА_1 зобов`язана була зареєструватися як платник податку на додану вартість в органах державної податкової служби з 01.10.2013 року, проте реєстраційної заяви платника податку на додану вартість в порушення вимог 183.2 ст.183 розділу V Податкового кодексу України позивачем подано не було.

З Акту перевірки від 23.06.2017 року вбачається, що у період з 2014 року по 2016 рік ФОП ОСОБА_2 поставила товарів і послуг на загальну суму 1 365 667,07 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 301 945,00 грн., за 2015 рік в сумі 235 262,17 грн. та за 2016 рік в сумі 828 459,60 грн., що є об`єктом оподаткування ПДВ.

При вирішення справи, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано та у матеріалах справи відсутні первинні документи, які б спростовували здійснений контролюючим органом розрахунок обсягів постачання товарів і послуг, що є об`єктом оподаткування ПДВ, а також те, що у період з 2014 року по 2016 рік позивач податкові декларації з ПДВ не подавала, не нараховувала ПДВ на об`єкт оподаткування та не здійснювала його сплату до бюджету. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що контролюючим органом обґрунтовано визначено позивачеві податкове зобов`язання з ПДВ за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 рік у розмірі 273133,41 грн., у тому числі за 2014 рік - на 60389,06 грн., за 2015 рік - 47052,43 грн. та за 2016 рік - на 165691,92 грн. та штрафні санкції за неподання податкових декларацій з ПДВ у розмірі 5780,00 грн.

Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Питання правильності визначення податковим органом загальної суми оподатковуваного доходу позивача за перевіряємий період, на підставі якого нараховувались податкові зобов`язання з податку на додану вартість та штрафні санкції, було досліджено під час вирішення справи № 810/3717/17.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Судом встановлено, що предметом справи №810/3717/17 було рішення про збільшення зобов`язань з ЄСВ за 2014-2016 роки, підставою для прийняття якого слугували висновки Акта перевірки від 23.06.2017 року № 425/10-36-13-09/.

Зокрема, під час розгляду вказаної справи, судами було встановлено, що за даними звітних декларацій позивача від 03.02.2015 року № нею задекларовано валові доходи у сумі 297315,00 грн. за 2014; за даними перевірки цей дохід становить 301945,30 грн., розбіжність + 4630,30 грн.; за 2015 рік -за декларацією від 09.02.2016 р. № 160000949 визначено дохід 235525,00 грн. розбіжність відсутня; за 2016 рік задекларовано дохід 827858,80 грн., а за даними перевірки - 828459,60 грн., різниця становить + 600 грн.

На вимогу апеляційного суду податковим органом було надано пояснення, в яких він, крім іншого, визнав факт допущення ним помилки при складанні акту в частині нарахування ЄСВ із суми чистого оподатковуваного доходу з утриманням максимальної величини в сумі 904039,22 грн., та супровідні листи з переліком документів. Жодних конкретних даних стосовно того, яким чином ним було встановлено факт заниження позивачем оподатковуваного доходу суду не надано.

На підстав викладеного суди дійшли висновку, що податковим органом, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено факту вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення, за яке її було притягнуто до відповідальності.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зазначає, що рішенням суду у справі №810/3717/17, яке набрало законної сили, встановлено факт допущення податковим органом помилки при складанні акту в частині обрахування оподатковуваного доходу за перевіряємий період, та факт не надання пояснень податковим органом стосовно того, яким чином та на підставі яких саме первинних документів, по яким конкретно правовідносинам позивача з його контрагентами визначено загальний обсяг оподатковуваного доходу, на підставі якого податковим органом було визначено спірні зобов`язання, отже вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню в рамках даної адміністративних справи.

Під час розгляду даної справи у судовому засіданні відповідач також не зміг надати жодних пояснень стосовно того, яким чином ним було встановлено факт заниження позивачем оподатковуваного доходу та, як наслідок, належної до сплати суми ПДВ, та відповідних пояснень щодо здійснення таких розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 4 статті 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч. 2 ст. 77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок грошового зобов`язання є виключними повноваженнями податкових органів, суд не може підміняти державний орган і здійснювати даний розрахунок.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючим органом, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено факту вчинення ФОП ОСОБА_1 порушення, за яке її було притягнуто до відповідальності, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 18.07.2017 року № , № - скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції не повною мірою з`ясував обставини, що мають значення для справи, з огляду на що мають місце підстави для задоволення апеляційної скарги позивача, та, відповідно, скасування рішення суду першої інстанції. Апеляційна ж скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З квитанцій від 17.01.2018 року, 28.11.2017, 25.09.2017 року та 01.04.2019 вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 4156,85 грн.; за подачу апеляційної скарги в сумі 6235,28 грн. які слід стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 18.07.2017 року № , №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області () судові витрати у розмірі 10392,13 грн. (десять тисяч триста дев`яносто дві) грн. 13 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлений 08.07.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Н.М.Літвіна