Справа № 522/8217/19
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/8217/19
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- Шляхтицький О.І.

При секретарі Алексєєвої Н.М.

Представника позивача ОСОБА_1 .

Представника відповідача Мунтян Ю.І.

Апелянта

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 травня 2019 року, прийнятого у відкритому судовому засіданні (суддя Чернявська Л.М.) у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Бангладеш ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

15 травня 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області завернулось до суду з позовом до громадянина ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що громадянин Бангладеш ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України. Строк дії документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України сплив. Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП. В подальшому відповідно до ст. 263 КУпАП його було затримано в адміністративному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 травня 2019 року позов задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, а поверхнево без вивчення конкретних фактів та документальних доказів. У зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом позивачем не дотримано сукупності обставин та підстав, за яких такий позов може бути поданий, а наведені позивачем обставини, як на підставу для застосування такого заходу як затримання відповідача, спростовані в ході судового розгляду справи, що у суду першої інстанції не було підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення заявленого позову щодо затримання відповідача.

Вказані дії судді під час відкриття провадження та розгляду справи наперед позбавили відповідача можливості до доступу до правосуддя та права на справедливий суд та ефективний захист.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за вищезазначеною апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача,розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 310 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

21.03.2019 року під час проведення профілактичних заходів спільно з Авангардським ВП ГУНП в Одеській області співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Промринок « 7-км», було виявлено особу, яка назвалась громадянином Бангладеша ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

Так, 29.10.2016 року прикордонним нарядом від ВПС «Краковець» Мостиського прикордонного загону, на території Мостиського прикордонного знаку, був затриманий громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спробу незаконного перетину державного кордону України в Республіку Польща поза пунктами пропуску.

Проведеною перевіркою 02.11.2016 Мостиським районним судом Львівської області винесено постанову про затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням до ПТПІ.

24.04.2017 Ківерцівським районним судом Волинської області винесено постанову про продовження строку затримання громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 3 місяців.

19.07.2017 Ківерцівським районним судом Волинської області винесено постанову про продовження строку затримання громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , , на строк до 3 місяців.

25.10.2017 Ківерцівським районним судом Волинської області винесено постанову про продовження строку затримання громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 3 місяців.

22.01.2018 Ківерцівським районним судом Волинської області винесено постанову про продовження строку затримання громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 3 місяців.

03.05.2017, під час перебування в ПТПІ, громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту до Управління ДМС України в Волинській області, в ході перевірки було встановлено, що громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

22.03.2018 на адресу Мостиського прикордонного загону надійшов лист з Волинського ПТПІДМС України,в якому повідомлялося про надходження свідоцтва про народження громадянина Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Волинському ПТПІ як громадянин Бангладеш ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені обставини та факт перебування затриманим у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні відповідач підтвердив судовому засіданні.

25.05.2018 р. громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання строком дії до 18.12.2018 для самостійного виїзду за межі території України. Зазначений строк перебування на території України на законних підставах сплив.

Зі слів громадянина Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України в 2016 році, нелегально поза межами КПП з метою працевлаштування.

На даний час громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21.03.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27.03.2019 року.

У визначений термін громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав. У відповідача відсутній паспортний документ обов`язкова наявність яких визначена ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншими міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи. У ГУ ДМС України в Одеській області є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, та існує ризик його втечі.

В ході перевірки особи відповідача було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний в`їзд на територію України відповідач не здійснював. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

21.03.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007585 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 21.03.2019 ПН МОД № 007585 був притягнутий до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу. Штраф відповідач сплатив відповідно до квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 29.03.2019 №0.0..1

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на території України за закінченням строку дії документів на право проживання в Україні та не має законних підстав для перебування на території України .

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

За приписами частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону).

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, як вірно встановлено судом першої інстанції 25.05.2018 р. громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання строком дії до 18.12.2018 для самостійного виїзду за межі території України. Зазначений строк перебування на території України на законних підставах сплив.

Зі слів громадянина Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України в 2016 році, нелегально поза межами КПП з метою працевлаштування.

На даний час громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

21.03.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27.03.2019 року.

У визначений термін громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав.

Погоджуючись з правовою позицією позивача, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції"(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, адміністрацією Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

У рамках процедури примусового видворення органи ДМС, органи охорони державного кордону, органи СБУ: готують та подають до місцевого загального суду як адміністративного суду обґрунтовану позовну заяву; беруть участь у судовому розгляді; забезпечують участь у судовому розгляді іноземців, які затримані; ознайомлюють іноземця з судовим рішенням про його примусове видворення та порядком оскарження цього рішення (якщо це рішення не було вручене іноземцю одразу після його оголошення); забезпечують фактичне виконання рішення суду про примусове видворення іноземця або іншого рішення суду, прийнятого з метою забезпечення примусового видворення.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства № 3773-VІ, передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про в`їзд на територію України і подальше перебування на території України на законних підставах відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, відповідач затриманий ГУ ДМС України в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні. На даний час у відповідача відсутній паспортний документ, обов`язкова наявність якого визначена ст. 9 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншим міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Так, у відповідача відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст.15 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Крім того, 25.05.2018 року громадянин Бангладеш ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання строком дії до 18.12.2018 року для самостійного виїзду за межі території України. Зазначений строк перебування на території України на законних підставах сплив, тобто до моменту затримання не вчиняв дії щодо можливого повернення на Батьківщину.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетину державного кордону України на законних підставах та не має законних джерел існування, тому є підстави для примусового видворення відповідача за межі території України.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А тому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника та вважає їх безпідставними, не обґрунтованими та такими, що суперечить чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що громадянин Бангладешу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має законних підстав для перебування на території України, а тому підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 КАС України , за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Так, стаття 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.310,316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складений та підписаний 09 липня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.