Справа № 825/545/16
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

26 червня 2019 року м. Чернігів Справа № 825/545/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Балишева М.В.,

та представника третьої особи Тишко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання вимоги нечинною,

У С Т А Н О В И В:

22.03.2016 суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівської області (далі - Ніжинська ОДПІ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати вимогу Ніжинської ОДПІ про сплату боргу від 25.01.2016 № 408-17 нечинною.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на протязі 2011 - 2013 роках, відповідно до розрахунків Управління Пенсійного фонду України у м. Ніжині та Ніжинському районі, мав заборгованість по сплаті єдиного страхового внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 10 116,75 грн. У зв`язку з чим Відділом Державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення вищевказаної суми. З липня 2013 року по січень 2014 року зазначений борг був ним сплачений в повному обсязі. Крім того, одночасно із здійсненням вказаних сплат ним, починаючи з липня 2013 року, здійснювались поточні платежі по сплаті єдиного внеску, однак в 2015 році позивачем отримано оскаржувану вимогу про сплату боргу, яка складена Ніжинською ОДПІ без посилань на відповідний акт перевірки. Також документальні підтвердження наявності в нього заборгованості, зокрема акт перевірки, не отримував. Також зазначає, що з вини Управління Пенсійного фонду України у м. Ніжині та Ніжинському районі було невірно підраховано суму його заборгованості з єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 та сплачені ним кошти зараховані на його персональний рахунок із порушенням чинного законодавства не в повному обсязі, відповідно заборгованості з єдиного внеску за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 позивач не має, а тому вимога про сплату боргу не відповідає фактичним обставинам справи та складена з порушенням її формування.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 у справі № 825/545/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В даній постанові Верховного Суду зазначено, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або випробовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

05.04.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято справу до провадження судді Тихоненко О.М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

24.04.2019 представником ГУДФС у Чернігівській області, у встановлений судом строк, надано відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, замінити відповідача Ніжинську ОДПІ на Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, як належного відповідача по справі та зазначає, що заборгованість у позивача виникла в результаті несплати ним сум єдиного внеску, а саме: станом на 01.10.2013 Пенсійним фондом України до Міністерства доходів і зборів України було передано борг з єдиного внеску фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 7488,93 грн. За період з 01.10.2013 по 31.12.2013 по особовому рахунку ФОП ОСОБА_1 нараховано єдиного соціального внеску у сумі 1194,03 грн., сплата за цей період відсутня. В 2014 році, відповідно до даних облікової картки платника податку, у ФОП ОСОБА_1 залишився борг у сумі 706,06 грн. Станом на 31.12.2015 згідно даних картки особового рахунку позивача по платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок) обліковувалась загальна сума боргу в розмірі 687,38 грн.

Також зазначив, що заборгованість за вказані періоди виникла у зв`язку з невчасною сплатою позивачем єдиного внеску, та по своїй суті є недоїмкою. Отже, при формуванні оскаржуваної вимоги податковий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а саме відповідно до Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, на підставі того, що позивачем, як платником єдиного внеску, не виконано обов`язку щодо своєчасної та в повному обсязі сплати єдиного внеску. Оскільки позивачем і в подальшому в неповному обсязі здійснюється погашення заборгованості по єдиному соціальному внеску, що призводить до нарахування штрафних санкцій та пені, на особовому рахунку постійно обліковується недоїмка, та відповідно, формується вимога про сплату недоїмки (боргу).

Протокольною ухвалою суду від 25.04.2019 замінено відповідача у даній справі на належного - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУДФС у Чернігівській області, відповідач).

Від третьої особи Ніжинського ОУПФУ Чернігівської області надійшли пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо сплати єдиного соціального внеску і станом на 01.05.2013 мав заборгованість за період з 01.01.2011 по 22.04.2013 в сумі 9776,75 грн. Крім того, за порушення законодавства до нього було застосовано штрафні санкції, а тому загальна сума заборгованості за вказаний період складала 10 116,75 грн. Після відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення вищевказаних коштів позивачем було сплачено 4 540,03 грн. 11.08.2013 набрав чинності Закон України від 04.07.2013 № 406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», яким урегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України. Станом на 01.10.2013 до Ніжинської ОДПІ передано суму боргу по сплаті єдиного внеску ОСОБА_1 6998,02 грн. та нарахованої пені в сумі 490,91 грн., всього - 7488,93 грн. Згідно інформації Ніжинської ОДПІ від 12.05.2016 № 3512/09/25/13-07/042 щодо сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 після передачі управлінням функцій з адміністрування єдиного внеску до ОДПІ сплачено 7057,68 грн. Позивач сплачував єдиний внесок, однак його зарахування відбувалось у відповідності до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: за 2011, 2012, І квартал 2013 та частково за ІІ квартал 2013 років, в порядку черговості.

Протокольною ухвалою суду від 26.06.2019 замінено третю особу на належну - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУПФУ в Чернігівській області, третя особа).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), працює на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011.

Як вбачається з матеріалів справи Ніжинською ОДПІ прийнято податкову вимогу від 17.05.2013 № 1570 про сплату боргу в розмірі 10116,75 грн (недоїмка зі сплати єдиного внеску 9776,75 грн та штраф - 340,00 грн) (а.с.75), в зв`язку з чим Відділом Державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення вищевказаної суми.

В межах виконавчого провадження вказаний борг позивачем був сплачений в повному обсязі.

Станом на 01.10.2013 Ніжинським ОУПФУ було передано до Ніжинської ОДПІ заборгованість по єдиному соціальному внеску ФОП ОСОБА_1 в сумі 7488,93 грн. у тому числі по вимозі від 17.05.2013 № Ф-1570 у сумі 6430,75 грн, яка стягувалась у примусовому порядку.

При цьому, як вбачається з листа Ніжинської ОДПІ від 12.05.2016 № 3512/09/25/13-07-042, адресованого Ніжинському ОУПФУ податковий орган надає інформацію по сплаті суми боргу єдиного соціального внеску позивачем (ЄДРПОУ 2), переданого Ніжинським ОУПФУ до Ніжинської ОДПІ згідно акту передачі боргу станом на 01.10.2013. Сума боргу складає 6998,02 грн. В 2013 році сплата боргу відсутня. 05.02.2014 погашено боргу по висновку на перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший в сумі 7057,68 грн, що надійшли за КБК 71040000 на рахунок Ніжинського району: 21.01.2014 в сумі 2772,74 грн п/д № 392, 23.10.2013 в сумі 1194,03 грн, п/д № 106886, 22.11.2013 в сумі 1090,91 грн, п/д № 1351556, 05.12.2013 в сумі 2000,00 грн, п/д № 1400796 (а.с.79).

Розрахунок сплати єдиного соціального внеску позивача за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 складає: січень-березень 2011 року по 326,53 грн за кожний місяць; квітень-вересень 2011 року по 333,12 грн за кожний місяць; жовтень- листопад 2011 року по 341,80 грн за кожний місяць; грудень 2011 року - 348,39 грн; січень-березень 2012 року по 372,33 грн за кожний місяць; квітень-червень 2012 року по 379,62 грн за кожний місяць; липень-вересень 2012 року по 382,39 грн за кожний місяць; жовтень-листопад 2012 року по 387,95 грн; грудень 2012 року - 393,50 грн; січень-листопад 2013 року по 398,01 грн за кожний місяць та грудень 2013 року - 422,65 грн. Звідси мінімальна сума платежів по єдиному соціальному внеску для позивача складає: за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 - 9776,75 грн; за другий квартал 2013 року - 1194,03 грн; за третій квартал 2013 року - 1194,03 грн; за четвертий квартал 2013 року - 1218,67 грн, всього за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 позивач мав сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі не менше 13383,48 грн (а.с.31-35).

Згідно виконавчого провадження ВП 38978103 від 22.07.2013 позивачем погашено борг перед пенсійним органом за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 в розмірі 10116,75 грн.

Єдиний соціальний внесок позивачем сплачено, а саме: за другий квартал 2013 року згідно квитанції № 243/262 від 16.08.2013 в сумі 796,02 грн та згідно квитанції № 101/107 від 28.08.2013 в сумі 400,00 грн, а всього на суму 1196,02 грн; за третій квартал 2013 року згідно квитанції № 359 від 23.10.2013 в сумі 1194,03 грн та за четвертий квартал 2013 року згідно квитанції від 04.02.2014 в сумі 1218,65 грн., як наслідок на рахунок позивача мало бути зараховано 13385,45 грн.

Відповідачем акту передачі адміністрування єдиного внеску не надано, заборгованість підтверджують лише даними витягу з облікової картки позивача.

Враховуючи вищезазначене, 20.11.2015 Ніжинською ОДПІ було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-408 на суму 687,38 грн. (а.с. 30).

Вважаючи вказану вимогу протиправною позивач оскаржив її в адміністративному порядку, але рішенням Головного управління ДФС у Чернігівській області від 17.12.2015 № 1053/Д/25-01-00-04-15 вказана вимога залишена без змін, а скарга ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 26-28, 50-51).

25.01.2016 Ніжинською ОДПІ, у зв`язку з тим, що відповідно до даних податкового органу на особовому рахунку позивача станом на 31.12.2015 обліковувалась заборгованість із сплати єдиного соціального внеску, було прийнято вимогу по сплату боргу (недоїмки) № Ф-408-17 на суму 687,38 грн. (а.с. 24).

Вважаючи вказану вимогу протиправною позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями (далі - Закон).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону, визначено платниками єдиного внеску.

Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано частиною другою статті 6 Закону, згідно з приписами якої платник єдиного внеску, зокрема зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частин 5, 8, 11 та 12 ст. 9 Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державної казначейської служби України для його зарахування.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Заходи впливу та стягнення визначені статтею 25 Закону, а відповідальність за порушення вимог цього Закону передбачена статтею 26.

11.08.2013 набрав чинності Закон України від 04.07.2013 № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», яким урегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України Міністерству доходів і зборів України.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 3 Прикінцевих положень вказаного Закону процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом. Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». Органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Пунктом 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону встановлено, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.

Таким чином, облік страхувальників, забезпечення збору та обліку страхових коштів, контроль за повнотою та своєчасністю їх сплати, ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб до набрання чинності Закону України від 04.07.2013 № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» здійснювали органи пенсійного фонду, а після набрання чинності цього Закону, функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюють органи доходів і зборів, в межах компетенції, визначеної законом.

Приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, відповідач мав право нарахувати пеню, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок.

Відповідачем на підтвердження факту наявності заборгованості у позивача надано лише витяг з облікової картки останнього.

Крім того, як було зазначено представником відповідача в судовому засіданні будь-яких перевірок, звірок між податковим та пенсійним органами не проводилось.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність доказів правомірності нарахування позивачу єдиного соціального внеску в розмірі 687,38 грн, як наслідок вимога про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2016 № Ф-408-17 в розмірі 687,38 грн є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 551,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд В И Р І Ш И В:

Позов суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання вимоги нечинною задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу від 25.01.2016 № 408-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України Чернігівської області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14005, ).

Повний текст рішення складено 09.07.2019.

Суддя О.М. Тихоненко