Справа № 480/232/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р. Справа № 480/232/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року (ухвалене суддею О.В. Соп`яненко) по справі № 480/232/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь позивача за період з 16.03.2018 р. по день фактичного розрахунку 20.12.2018 р. у розмірі 74470,68 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. адміністративний позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 за період із 17.03.2018 р. по 20.12.2018 р. у розмірі 74206,54 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що на момент звернення позивача 16.03.2018 р. з рапортом про виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби, відповідні кошти були відсутні та роз`яснено, що відповідна виплата буде нарахована після виділення та надходження відповідних коштів, оскільки Сумський прикордонний загін фінансується з Державного бюджету України. Крім того, Військова частина НОМЕР_1 є державним органом, що фінансується виключно з Державного бюджету України та є отримувачем бюджетних коштів.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що наказом № 68-ОС від 16.03.2018 р. припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 11).

В період з 01.01.2017 р. по 16.03.2018 р. ОСОБА_1 не отримувала предметів речового майна особистого користування, належних їй до видачі відповідно до норм забезпечення військовослужбовців, що підтверджується довідкою Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 30/1 від 28.12.2018 р. (а.с. 16).

За результатми розгляду заяви позивачки про отримання грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна від 16.03.2018 р., відповідач листом № 723/Л-47 від 06.04.2018 р. повідомив, що для вирішення даного питання направив клопотання до адміністрації Державної прикордонної служби про виділення коштів та повідомив, що при надходженні відповідного фінансування виплата буде здійснена (а.с. 12).

06.04.2018 р., 07.05.2018 р., 06.06.2018 р., 06.07.2018 р., 06.08.2018 р., 07.09.2018 р. та 09.10.2018 р. відповідач звертався до адміністрації Державної прикордонної служби (в/ч НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ) з телеграмами про наявну заборгованість з виплати грошової компенсації за речове майно військовослужбовцям звільненим у запас Збройних Сил України (в тому числі ОСОБА_1 ) (а.с. 34-54).

Наказом Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 273 від 18.12.2018 р. зобов`язано здійснити виплату грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна звільненим військовослужбовцям , звільненим у запас (відставку) ЗСУ.

На виконання наказу відповідача від 18.12.2018 р. № 273 нараховано та виплачено ОСОБА_1 компенсацію в сумі 13054,51 грн (а.с. 31, 32).

Не погоджуючись з невиплатою грошової компенсації в повному обсязі за неотримане речове майно, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства, не виплачено позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням;щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із ч. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 р. затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (в подальшому - Порядок № 178).

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно із п.п. 4, 5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзвязку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Згідно із абзацем 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абз. 3 п. 242 Положення).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі по справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005 р.), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна позиція викладена у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05), де Європейський суд з прав людини зауважив, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні позивача з військової служби є протиправною бездіяльністю з боку відповідача, через що в цій частині заявлений позов підлягає до задоволення.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на підставі ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), суд зазначає, що загальні норми трудового законодавства підлягають застосуванню у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, то в цій ситуації слід застосувати приписи КЗпП України, які регулюють ці питання, зокрема ст. ст. 116, 117 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В день виключення позивачки із списків частини, їй не була виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно, тобто відповідач не провів повного розрахунку з позивачем. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст. 117 КЗпП України. Тобто, наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання відповідача на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» безпідставним, оскільки у розглядуваному адміністративному спорі не вирішуються питання щодо компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Позивачка просить стягнути середній заробіток за період з 16.03.2018 р. по 20.12.2018 р., однак, як вбачається з копії наказу № 68-ОС 16.03.2018 р. є остаточною датою закінчення військової служби, тобто право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло у позивача з наступного дня після звільнення - з 17.03.2018 р.

Зі змісту довідки ВЧ 9953 від 08.02.2019 р. вбачається, що середньомісячний заробіток позивача складає 266,93 грн (а.с. 55).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 74 206,54 грн (266,93 грн х 278 днів), який необхідно стягнути з відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на час звільнення позивачки з військової служби вона мала право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку не отримувала в період проходження військової служби та яку не було виплачено при звільненні, отже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.03.2018 р. по 20.12.2018 р. у розмірі 74206,54 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 по справі № 480/232/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич