Справа № 200/19266/16-а
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/200/14/19
ОКРЕМА У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
при секретарі: Гургулі В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву позивача ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на виконання рішення суду, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до вимог ст.. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Заявник та суб`єкт владних повноважень Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомлені про розгляд справи, однак в судове засідання не з`явились, в зв`язку з чим суд розглядає справу в їх відсутність.
Судом встановлено наступне.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням розміру заробітної плати, вказаного у довідці № 11-34 від 18.08.2016 року, виданої Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області.
Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року перерахунок та виплату призначеної пенсії в розмірі 90% суми заробітної плати державного службовця з урахуванням 40% винагороди за вислугу років і розміру заробітної плати (з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування), вказаного у довідці № 11-34 від 18.08.2016 року, виданій Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області та виплатити різницю, що виникне внаслідок перерахунку.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Бабушкінського районного суду від 08 грудня 2016 року було повернуто апелянту ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 р.
Заявник вказує, що вона особисто передала рішення від 06 квітня 2018 року відповідачу для виконання, де її запевнили, що рішення буде виконано добровільно, доплату в сумі 89 843,98 грн. вона отримає в серпні 2018 року, та прохали не звертатися до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
24 вересня 2018 року відповідачем було виплачено доплату в розмірі 7 159, 85 грн.
04 січня 2019 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 57995998.
Даючи оцінку обставинам справи та правомірності дій відповідача щодо виконання судового рішення, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 набрала чинності 28.08.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Крім рухомого та нерухомого майна, під захист ст. 1 Першого протоколу підпадають, зокрема, акції (і не лише в частині їх вартості, а й у частині прав щодо контролю над підприємством, які вони надають власнику), патенти, ліцензії, професійна клієнтура («добре ім`я»), матеріальна компенсація, присуджена судовим рішенням, право на пенсію тощо.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем порушується право позивача на отримання доплати до пенсії в повному розмірі, яке виникло на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року по справі № 200/19266/16-а.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

На час відкриття виконавчого провадження так і на теперішній час зазначене рішення в повному обсязі не виконано.

Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Обов`язковість судових рішень гарантується статтями 129 та 129 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, відсутність у позивача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»), Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України»).

Таким чином, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною згідно із Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 383 КАУ України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу у порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Отже, виконання рішення є обов`язковою стадією судового розгляду справи і повинно виконуватися у строки, визначені чинним законодавством і обсягах, зазначених таким рішенням. Є недопустимим самостійне трактування змісту рішення та його виконання у непередбачений у рішенні порядку та на власний розсуд, зокрема часткового виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на виконання рішення суду задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 200/19266/16-а, яка полягає в непроведенні виплати доплати до пенсії ОСОБА_1 , за період з 01.09.2016 по 07.05.2018 у розмірі 82 684 грн. 13 коп.

Копію ухвали направити Головному управлінню Пенсійного фонду України Дніпропетровської області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень КАС України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску