Справа № 480/4610/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р. Справа № 480/4610/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми по справі № 480/4610/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області , Державної казначейської служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області (далі по тексту ГУ ДКСУ у Сумській області, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними дії ГУ ДКСУ у Сумській області по невиконанню виконавчого документа про стягнення коштів згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.07.2010, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Сумської області;

- зобов`язати ГУ ДКСУ у Сумській області виплатити кошти за вказаним рішенням з урахуванням компенсації за порушення строку виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2010, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Сумської області, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, яка на дату звернення до суду становить 8225,15 грн., моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 по справі № 480/4610/18 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (далі по тексту ДКС України, другий відповідач).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 480/4610/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2010, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.05.2012 по справі №2-5699/10.

Зобов`язано Державну казначейську службу України виплатити кошти за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2010 по справі №2-5699/10.

В частині вимог про зобов`язання виплатити компенсацію за порушення строку виконання рішення з урахуванням індексу інфляції за увесь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, моральну шкоду в сумі 2 000 грн. відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю.

Другий відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 480/4610/18 в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в ГУ ДКСУ у Сумській області з 07.10.2016 на обліку за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" перебуває рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2010 та ухвала Апеляційного суду Сумської області у справі №2-5699/10 від 14.05.2012 про зобов`язання УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми здійснити перерахунок пенсії та провести відповідні виплати. З посиланням на п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», п.20 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 (далі по тексту Порядок № 440), вказує, що виконання таких рішень здійснюється органами Державної казначейської служби в межах бюджетних асигнувань, визначених Законом про Державний бюджет на відповідний рік. Зазначив, що протягом 2013-2019 років Казначейство, у відповідності до п.49 Порядку № 440, зверталося до Міністерства фінансів України щодо необхідності внесення змін до законів України про Державний бюджет. Наявність заборгованості з виконання судових рішень підтверджена змістом ст.19 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», ст.20 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.19 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ст.19 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», тобто, є загальновідомими і не потребує доказуванню. Проте, питання передбачення коштів на певну мету у законі про Державний бюджет є прерогативою Верховної Ради України, а не казначейства. Судом першої інстанції не враховано, що у зв`язку з недостатністю бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою для погашення заборгованості за поданими судовими рішеннями та наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, Казначейство позбавлене можливості виконати судове рішення по справі № 2-5699/10 у найкоротший строк з об`єктивних причин, які не залежать від дій чи бездіяльності посадових осіб Державної казначейської служби. Тому перерахування коштів стягувачам відбувається із затримкою у зв`язку з наявністю сформованої черги та обмеженими бюджетними асигнуваннями для погашення наявної заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ ДКСУ в Сумській області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду від 21.06.2010 у справі №2-5699/10 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми. Визнано протиправними дії та зобов`язано УПФУ в Ковпаківському районі м. Суми здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2007 рік з 09.07.2007 по 31.12.2007, за 2008 рік з 22.05.2008 по 31.12.2008 та за 2009 рік з 01.01.2009 по 31.12.2009 з врахуванням проведених виплат (а.с. 12). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.08.2012 судове рішення залишено без змін (а.с. 13).

24.05.2016 рішення у зазначеній справі внесено до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (а.с. 14).

Станом на день розгляду справи судом першої інстанції рішення залишалось невиконаним, що не заперечувалось сторонами у справі, зокрема, першим відповідачем в апеляційній скарзі.

Вважаючи, що ГУ ДКСУ у Сумській області допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання вказаного судового рішення, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про визнання протиправними дій ГУ ДКСУ у Сумській області по невиконанню виконавчого документа про стягнення коштів згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.07.2010, зобов`язання першого відповідача виплатити кошти за вказаним рішенням з урахуванням компенсації за порушення строку виконання рішення, індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 8225,15 грн та моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, і не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань, а відтак, Державною казначейською службою України допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання протягом тривалого часу рішення Ковпаківського районного суду м. Суми за позовом ОСОБА_1 .. Отже, за висновком суду першої інстанції, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення та про зобов`язання відповідача виплатити кошти за вказаним рішенням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції виходив з того, що така компенсація виплачується у випадку, коли кошти за рішенням суду вже перераховані. Оскільки на день розгляду справи рішення суду залишалось невиконаним, вимоги про зобов`язання виплатити компенсацію є передчасними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, що виникли між позивачем та органами Казначейства, не є договірними грошовими зобов`язаннями, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання згідно Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, в чому вона полягає, не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за такими судовими рішеннями врегульований постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 № 440 (далі по тексту Порядок № 440).

Так, відповідно до п.3 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

За приписами п.13 Порядку № 440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Згідно з п.14 Порядку № 440 (в редакції, чинній з 08.11.2017) до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідно до п.15 Порядку № 440 передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості та передаються органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в паперовому та електронному вигляді.

Згідно з п.19 Порядку № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011, № 845 (п.20 Порядку № 440).

Згідно з п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі по тексту Порядок № 845) під «безспірним списанням» розуміються операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з пп. 1 п. 47 цього Порядку.

Процедура безспірного списання коштів з державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів визначена п.п.47-52 Порядку.

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством України відповідно до п. 47 Порядку № 845 на підставі поданих органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Тобто, безспірне списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється у разі неможливості здійснити таке списання відповідно до п. 24 Порядку № 845.

Відповідно до п. 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у відповідності до приписів Порядку № 440 виконавчий лист по виконанню постанови суду у справі № 2-5699/10 про зобов`язання виплатити кошти на користь ОСОБА_1 був переданий до ГУ ДКСУ у Сумській області 07.10.2016.

ГУ ДКС України у Сумській області вказане судове рішення прийнято на облік для виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Колегія суддів зауважує, що з моменту надходження до ГУ ДКС України у Сумській області від органу державної виконавчої служби судового рішення у справі про стягнення коштів на користь позивача (07.10.2016), та прийняття їх до виконання, до моменту звернення позивачки до суду (11.12.2018) спливло більше двох років, що повинно було бути достатнім строком для виконання судових рішень, однак, незважаючи на такий тривалий час перебування рішення суду на виконанні, станом на вказану дату воно виконане не було.

Доказів вжиття належних заходів щодо подальшого виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2010 у справі №2-5699/10 відповідачами не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій. Фактично рішення суду, яке набрало законної сили 14.02.2012 залишається невиконаним повних сім років.

Посилання відповідача на те, що ДКСУ у відповідності до п.49 Порядку № 845 зверталась до Міністерства фінансів України щодо внесення змін до законів про Державний бюджет та збільшення бюджетних призначень на виконання програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», колегія суддів вважає недостатніми, оскільки такі звернення не призвели до виплати коштів ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів враховує, що рішення суду, за яким позивач, яка є особою пенсійного віку та літньої людиною, повинна отримати певну суму коштів, набрало чинності ще 14.08.2012.

Однак, другим відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів здійснення протягом цього строку Казначейством в межах своїх повноважень усі залежних від нього дій або ухвалення рішення, спрямованих на те, щоб виконати судове рішення на користь позивачки, а також доказів відсутності для цього об`єктивних підстав та можливостей.

Колегія суддів вважає недоречним посилання відповідача на абз. 2 пп. 1 п. 9 розд.«Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 84, як на підставу тривалого невиконання рішення суду, виходячи з наступного.

Приписами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та положень абз. 2 п. 48 Порядку № 845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.05.2019 по справі № 826/9876/16.

Відповідно до ст. 7 ч. 1 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: "Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід`ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов`язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26.10.2000 року). Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод"). У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини "Гордєєви і Гурбик проти України" від 17 січня 2006 року зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років вжити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2015 року у справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, відповідно до правової позиції Європейського суду, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У зв`язку з цим доводи відповідача про те, що на виконанні в органі Казначейства перебувають судові рішення на значно більшу суму, ніж було виділено законами України про Державний бюджет України на 2016-2019 роки, не беруться колегією суддів до уваги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності щодо невиконання судового рішення про виплату коштів ОСОБА_1 за рішенням суду по справі № 2-5669/10.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що бездіяльність другого відповідача щодо невиконання протягом рішення Ковпаківського районного суду м. Суми за позовом ОСОБА_1 є протиправною, в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як наслідок, підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Державної казначейської служби України виплатити кошти за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.06.2010 по справі №2-5699/10.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.06.2019 по справі № 809/836/17, від 27.06.2019 по справі № 806/2942/18, від 20.05.2019 по справі № 826/9879/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 480/4610/18 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій