Справа № 320/1678/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 року № 320/1678/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича , про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця Трофименко М.М. з вимогою визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Трофименко М.М. від 04.03.2019 у виконавчому провадженні №58522260 про стягнення з боржника основної винагороди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 відкрито спрощено позовне провадження та призначено судове засідання на 16.05.2019.

28.05.2019 судом на підставі ч.3 ст.194 КАС України прийнято рішення про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що нею 27.03.2019 отримані 2 постанови приватного виконавця, а саме: постанова від 04.03.2019 про відкриття виконавчого провадження №58522260 та постанова від 04.03.2019 про стягнення з боржника основної винагороди.

Позивач вважає, що постанова відповідача від 04.03.2019р. про стягнення з боржника основної винагороди є незаконною та підлягає скасуванню. Оскільки, вона порушує ст. 11 Закону України "Про іпотеку" та ч. 7 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження".

Пояснює, що виконавче провадження №58522260 відкрите щодо виконання заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі №362/2461/15-ц від 21.12.2015р., на виконання якого був виданий виконавчий лист. Вказаним рішенням звернено стягнення на предмет іпотеки (дві земельні ділянки позивача) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (чоловіка позивачки) за Кредитним договором від 11.06.2008 №92602 Ф ИЗД 56348 К 1. Позивач не являється боржником за кредитним договором, а є майновим поручителем.

Вказує, що позивач не може виконати добровільно рішення суду (передати предмет іпотеки на торги), оскільки чинне законодавство не містить для цього правових механізмів. Тому стягнення з позивача витрат виконавчого провадження є порушенням прав позивача та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що все інше майно позивача, крім предмета іпотеки, підпадає під дію мораторію, уведеного Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 №1304- VII (далі Закон №1304-VII), тому щодо такого майна на час дії зазначеного Закону не можуть бути вжиті заходи примусового виконання. Таким чином, стягнення суми основної винагороди з позивача (майнового поручителя) є порушенням прав позивача та норм чинного законодавства України.

Відповідач надіслав до суду Відзив на позовну заяву в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції вказує, що 02.03.2019 на адресу приватного виконавця від ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №362/2461/15-ц від 19.04.2016 виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.06.2008 №92602 Ф ИЗД 56348 К 1 в сумі 48330,31 доларів США та 48864, 43 грн., на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 11.06.2008 - земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,3000 га для ведення особистого господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що дорівнює ринковий вартості визначеній договором іпотеки.

Зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Тому ним 04.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58522260 з примусового виконання виконавчого листа №362/2461/15-ц від 19.04.2016 року виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області. Окрім того, в день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме 04.03.2019 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Вказує, що Закон №1304- VII не поширюється на стягнення основної винагороди приватного виконавця та ніяким чином не порушує права позивача та норми чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 02.03.2019 на адресу відповідача від Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №362/2461/15-ц від 19.04.2016 виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.06.2008 №92602 Ф ИЗД 56348 К 1 в сумі 48330,31 доларів США та 48864,43 грн., на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 11 червня 2008 року - земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,3000 га для ведення особистого господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 яка розташована в АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що дорівнює ринковий вартості визначеній договором іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Окрім того, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

На підставі вищевикладеного відповідачем 04.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58522260 з примусового виконання виконавчого листа №362/2461/15-ц від 19.04.2016 виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області.

Окрім того, в день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме 04.03.2019, відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Зокрема, у мотивувальній частині постанови з посиланням на положення ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», на постанову Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 деталізовано нормативне регулювання стягнення винагороди, а саме щодо одержання основної винагороди у розмірі 10% стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Відтак, визначена сума основної винагороди приватного виконавця - 135352,65 грн., яка підлягає стягненню з боржника.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суд зазначає наступне.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до ч.3 ст.31 цього Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

- фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

- відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19. Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.09.2016 №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З 28.08.2018 набрала чинності редакція ч. 7 ст. 31 зазначеного Закону, відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ч. 6 ст. 48 цього Закону).

У даному випадку, предметом є звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,3000 га для ведення особистого господарства, кадастровий номер НОМЕР_3 яка розташована в с. Мар`янка, вул АДРЕСА_1 на підставі виконавчого листа, кошти від реалізації якого призначені для задоволення вимог стягувача - у розмірі 48330,31 доларів США та 48864, 43 грн.

Враховуючи те, що у даному випадку предмет іпотеки підлягає реалізації, за рахунок коштів від чого підлягають задоволенню вимоги кредитора, доводи Позивача відносно протиправності постанови про стягнення основної винагороди є помилковими. Оскільки у даному випадку наявна сума боргу, в погашення якого підлягає реалізації предмет іпотеки та відповідно, зазначення про звернення стягнення на предмет іпотеки не змінює майнового характеру виконавчого провадження, в рамках виконання якого кредитору підлягає перерахуванню сума коштів від реалізації майна, що вбачається і зі змісту виконавчого листа №362/2461/15-ц від 19.04.2016 виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області.

При цьому, як вже зазначалося, постанова про стягнення винагороди приймається одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин суд погоджується з відповідачем, що розмір винагороди в оскаржуваній постанові визначено вірно.

Щодо твердження позивача, що оскаржуваною постановою відповідач порушив ст. 11 Закону України "Про іпотеку" та ч. 7 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.7 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» вказує, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, стягнення з боржника винагороди приватного виконавця не є виконанням зобов`язань поручителя перед іпотекодержателем, а випливає із положень ч. 4 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Щодо твердження позивача, що все інше його майно, крім предмета іпотеки, підпадає під дію мораторію, уведеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим щодо такого майна на час дії зазначеного Закону не можуть бути вжиті заходи примусового виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №1304-VII, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

З вищевказаної статті слідує, що заборона примусового стягнення поширюється на рухоме й нерухоме майно яке відповідає умовам ст.1 Закону, надане в якості забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті.

Предмет іпотеки (земельні ділянки) який є предметом стягнення у виконавчому провадженні №58522260 не являється:

- житлом яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя:

- об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці.

Таким чином, Закон №1304-VII не поширюється на стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

За таких обставин суд вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М. М., у виконавчому проваджені №58522260, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 04.03.2019 винесена правомірно, а тому, підстави для її скасування відсутні.

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.