Справа № 569/7291/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6476/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в особі старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчука Андрія Валентиновича, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції - Ковальов І.М.,

час ухвалення рішення - 20.05.2019 року, 10:58 год.,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області в особі старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчука Андрія Валентиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вимога припису №144-ДК/39Пр/03/01/-18 нею виконана шляхом надання документів, намагання примусити її демонтувати огорожу шляхом винесення приписів та притягненням до адміністративної відповідальності, незважаючи на правомірність такого користування, є незаконним втручанням у реалізацію нею права власності. Житловий будинок по АДРЕСА_1 не є багатоквартирним, у ньому ніколи не утворювалося об`єднання співвласників, будь-які правовстановлюючі документи про те, що за будинком закріплювалася прибудинкова територія, яка включає земельну ділянку, що перебуває у її правомірному користуванні, відсутні. Крім того, в старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчука А.В. були відсутні повноваження на проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення від 06 квітня 2018 року №313-Дк/0000337По/08/011-18 винесеної старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчук А.В., ОСОБА_1 порушила вимоги ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, а саме: громадянка ОСОБА_1 вимоги припису від 12 лютого 2018 року №144-ДК/59Пр/03/01/-18 не виконала, а саме не провела демонтаж існуючих огорож на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності АДРЕСА_2 ). За згадане порушення передбачена відповідальність згідно з ст.188-5 КУпАП.

Відповідно до вищевказаної постанови, ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.188-5 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 153 грн.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Закону України «Про охорону земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308, згідно заяви ОСОБА_4 від 28 грудня 2017 року на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 08 лютого 2018 року №144-ДК старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Герасимчуком А.В. (старшим державним інспектором) було проведено позапланову перевірку з питань дотримання вимог законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів на земельній ділянці, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В результаті перевірки встановлено, що будинок АДРЕСА_1 налічує в собі три квартири. ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14 листопада 2011 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , що належить їм на праві спільної сумісної власності в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1995 року. Рішенням Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було передано земельну ділянку площею 0,0290 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказану земельну ділянку було передано за рахунок земель житлової та громадської забудови, які згідно із земельно-обліковими документами м.Рівного обліковуються за ОСОБА_6 , яка надала письмову згоду-заяву на вилучення земельної ділянки. В подальшому, ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2013 року індексний номер 14119951, а саме земельну ділянку площею 0,0290 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) на АДРЕСА_2 . До прийняття Рівненською міською радою рішення від 26 вересня 2013 року №3301, територія навколо будинку на АДРЕСА_1 перебувала у комунальній власності Рівненської міської ради. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалися. Рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року по справі №569/16944/15-ц було скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0290 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ). З виїздом на місце, в ході обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 виявлено факт встановлення огорожі з металевої сітки, метало профілю та мурованої кладки із цегли, що розмежовує частини земельних ділянок, які перебувають у користуванні співвласників даного багатоквартирного будинку. З пояснень ОСОБА_1 слідує, що на момент купівлі нерухомого майна була вже наявна огорожа між співвласниками багатоквартирного будинку, а саме зі сторони ОСОБА_3 , (квартира АДРЕСА_4 ) у вигляді металевої мітки, та зі сторони ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_3) у вигляді старої металевої сітки, яку згодом було відновлено - шляхом встановлення нової огорожі (сітки). Також, в даному поясненні зазначено, що була присутня огорожа у вигляді сітки та мурованої кладки і цегли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Водночас, по периметру усієї ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок також наявний паркан. Таким чином, дані факти можуть свідчити про самовільне визначення (розмежування) прибудинкової території та належних до будинку будівель і споруд співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державно або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Нормами ЗК України не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремими співвласниками багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок або її частини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Усі вказані факти зафіксовані в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09 лютого 2018 року №144-ДК/68/АП/09/01/-18.

В зв`язку з цим, старшим інспектором 12 лютого 2018 року було винесено обов`язкові приписи ОСОБА_4 (№144-ДК/58Пр/03/01/-18), ОСОБА_1 (№144-ДК/59Пр/03/01/-18), ОСОБА_3 (№144-ДК/60Пр/03/01/-18) про усунення виявлених правопорушень земельного законодавства, а саме усунути порушення вимог земельного законодавства, шляхом проведення демонтажу існуючих огорож на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності м.Рівне (АДРЕСА_3,АДРЕСА_2,АДРЕСА_4 ).

В подальшому, згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 03 квітня 2018 року №313-ДК, від 03 квітня 208 року №314-ДК, від 04 квітня 2018 року №315-ДК, у зв`язку з здійсненням контролю за виконанням приписів від 12 лютого 2018 року виданих ОСОБА_4 (№144-ДК/58Пр/03/01/-18), ОСОБА_1 (№144-ДК/59Пр/03/01/-18), ОСОБА_3 (№144-ДК/60Пр/03/01/-18), старшим державним інспектором здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів шляхом проведення позапланової перевірки земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В ході проведення позапланової перевірки стану виконання вимог приписів від 12 лютого 2018 року №144-ДК/58ПР/03/01/-18 та №144-ДК/60Пр/03/01/-18 з виїздом на місце встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приписи виконали, порушення вимог земельного законодавства усунули, а саме провели демонтаж існуючих огорож на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності міста Рівне ( АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ). Однак, ОСОБА_1 , яка є позивачем по даній справі, припис від 12 лютого 2018 року №144-ДК/59Пр/03/01/-18 не виконала, порушення вимог земельного законодавства не усунула, а саме не провела демонтаж існуючих огорож на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності АДРЕСА_2, чим допустила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.188-5 КУпАП.

Усі вказані факти зафіксовані у актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05 квітня 2018 року №№315-ДК/333/АП/09/01/-18, 314-ДК/332/АП/09/01/-18, 313-ДК/331/АП/09/01/-18.

В результаті виявлення вказаного правопорушення, 06 квітня 2018 року старшим державним інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення №313-ДК/0000337/П/07/01/-18 та 06 квітня 2018 року винесено оскаржувану постанову.

В зв`язку з цим старшим державним інспектором 06 квітня 2018 року було повторно винесено ОСОБА_1 . припис №313-ДК/180Пр/03/01/-18 про усунення виявлених правопорушень земельного законодавства, а саме усунути порушення вимог земельного законодавства, шляхом проведення демонтажу існуючих огорож на земельній ділянка, яка перебуває у комунальній власності міста Рівне ( АДРЕСА_2 ).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що слід відхилити покликання позивачки на те, що вона є належним користувачем земельної ділянки, яка набута на підставі договору купівлі-продажу квартири, а житловий будинок по АДРЕСА_1 не є багатоквартирним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що будинок АДРЕСА_1 налічує в собі три квартири.

Згідно Розділу 2 «Класифікації будівель та споруд» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507 житлові будівлі поділяються на «будинки одноквартирні» та «будинки з двома та більше квартирами».

Таким чином, виходячи з юридичного змісту та аналізу вказаних норм вбачається, що багатоквартирними жилими будинками - є будинки з трьома та більше квартирами.

Крім того, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» підтверджує правильність вказаного обґрунтування. Зокрема, пунктом 1 статті 1 даного закону визначено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок в якому розташовано три чи більше квартири.

Отже, твердження позивача стосовно віднесення вищевказаного будинку до класу за кодом 1110 «Будинки одноквартирні» (спарені, зблоковані будинки із окремими кватирами, що мають свій власний вхід) не узгоджується із статтею 382 ЦК України, ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Крім того, відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ст.382 ЦК України до спільного майна багатоквартирного будинку належить, зокрема, права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Статтею 5 цього закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Вищевказана правова позиція також підтверджується ухвалами апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року та колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у справі №569/16944/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Рівненської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення Рівненської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування його державної реєстрації, тобто справа стосується тієї ж земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що твердження позивача про те, що порушень вимог земельного законодавства вона не допускала та в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, не відповідає дійсності та спростовується вищенаведеними доводами та матеріалами перевірки.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) / судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів справи вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення позивачем адміністративного правопорушення та її скасування.

Зазначені в постанові та у поданих запереченнях обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Позивач ж жодних переконливих доказів своєї невинуватості під час судового розгляду не надав. Її покликання на те, що вона є належним користувачем земельної ділянки, яка набута на підставі договору купівлі-продажу квартири, а житловий будинок по АДРЕСА_1 не є багатоквартирним при чинних актах та приписах винесених за результатами перевірки, в судовому засіданні належними доказами не підтверджені.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення відповідачем призначено відповідно до норм цього Кодексу, в межах санкції статті та в межах наданих йому повноважень під час виконання службових обов`язків, з підстав чого не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови від 06 квітня 2018 року №313-Дк/0000337По/08/011-18.

Щодо повноважень старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчука А.В. щодо складання постанови в справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.244 КУпАП, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 53-4, 54-56, 104-1, 108 та 188-5).

Від імені зазначеного органу розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) Головний державний інспектор сільського господарства України - штраф на громадян до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) головні державні інспектори сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, їх заступники - штраф на громадян до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Отже, працівники органу Держгеокадастру при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) і вправі виносити постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2019 року справі № 569/7291/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повний текст постанови виготовлений 10 липня 2019 року.