Справа № 810/2878/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2878/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Черномаз П.С.

від відповідача (апелянта): ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДФС у Київській області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості в сумі 47916,67 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України податковий борг у розмірі 47916 грн. 67 коп.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, довільну інтерпретацію обставин справи та вибіркове застосування норм податкового законодавства, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення податкової заборгованості відмовити, а також визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що обов`язок зі сплати транспортного податку у неї був відсутній, а тому податковим органом було неправомірно прийнято податкові повідомлення-рішення, якими зобов`язувалось її сплатити транспортний податок з фізичних осіб. З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що правові підстави для винесення вимоги про сплату заборгованості та стягнення відповідної суми у судовому порядку у відповідача були відсутні.

Разом з цим, позивач вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи відповідних обставин не взяв до уваги, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до змісту якого звертає увагу апеляційного суду, що відповідач не була позбавлена права оскаржувати податкові повідомлення-рішення протягом строку встановленого ст. 102 ПК України, у разі незгоди з ними. При цьому, позивач зауважує, що вказані податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу були належним чином вручені відповідачу в порядку ст.42 ПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач також вказує, що правомірність дій та рішень податкового органу не є предметом даного спору, а тому доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не мають жодного відношення для вирішення даної справи.

Таким чином, позивач стверджує, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням матеріальних та процесуальних норм, а тому підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи апеляційної скарги та відзиву - відповідно.

Представник апелянта просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Головному управлінню ДФС у Київській області - повністю.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залиши без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи внаслідок несплати відповідачем транспортного податку з фізичних осіб за 2015-2016 роки, Білоцерківською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 18.06.2015 № 31-15, яким відповідачу нараховане податкове зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн.;

- від 01.07.2016 № 91/13-02, яким відповідачу нараховане податкове зобов`язання з транспортного податку за 2016 рік у сумі 25000,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № 31-15 було направлено на адресу відповідача, та отримане останньою 01.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення.

Податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016 № 91/13-02 було направлено на адресу відповідача, однак повернулось до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по транспортному податку з фізичних осіб за 2015-2016 року, за прийнятими котролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, складає 50000,00 грн.

Разом з цим, відповідно до витягу зі зворотного боку картки особового рахунку платника податків, відповідачем було частково погашено зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2015 № 31-15, у розмірі 2083,33 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб становила 47916,67 грн. (25000,00 грн. + 25000,00 грн. - 2083,33 грн.).

Оскільки відповідачем податкові повідомлення-рішення в адміністративному та судовому порядку не оскаржені, а сума заборгованості добровільно, в установлений законом строк та в повному обсязі не сплачена, податковим органом на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу форми «Ф» від 16.01.2018 № 2289-50 на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобов`язанням.

Несплата відповідачем у встановлений законом строк узгоджених сум податкових зобов`язань обумовила позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність податкового боргу відповідача та дотримання податковим органом законодавчо встановленої процедури стягнення податкового боргу. При цьому, станом на час розгляду справи та прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог, доказів про сплату відповідачем податкового боргу з транспортного податку у розмірі 47916,67 грн. до суду не надано, а тому Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення відповідної заборгованості з ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом, підставою для звернення позивача до суду стало встановлення контролюючим органом у відповідача заборгованості зі сплати транспортного податку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковий кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), який також визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Приписами п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 54.5. ПК України)

Положеннями пункту 58.2 статті 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Так відповідно до приписів пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Керуючись вказаними приписами законодавства позивачем було складено та направлено на адресу позивача податковим органом податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 № 31-15, яким ОСОБА_1 нараховане грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25000,00 грн.

Згідно з даними наявного у матеріалах рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судом встановлено, що вказане податкове повідомлення-рішення було отримане відповідачем 01 грудня 2015 року.

Відповідно до положень пп. 267.8.1. транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З наявної у матеріалах справи облікової картки платника податків ОСОБА_1 вбачається, що останньою станом на 30 січня 2016 року було частково погашено вказану у податковому повідомленні-рішенні суму грошового зобов`язання по транспортному податку, а саме на суму 2083,33 грн.

01 липня 2016 податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №91/13-02, яким відповідачу нараховане грошове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення рішення було надіслано на адресу відповідача, яка зазначена у відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу УДМС України у Київській області. Проте, вказана поштова кореспонденція повернулась з відміткою оператора поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що вказані податкові повідомлення-рішення були вручені податковим органом платнику податків ОСОБА_1 у встановлений законодавством спосіб.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції та підтвердив представник апелянта у судовому засіданні, відповідач не скористався правом на оскарження вказаних рішень контролюючого органу в адміністративному чи судовому порядку.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що грошові зобов`язання, визначені на підставі податкових повідомлень-рішень Білоцерківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області відносно відповідача були узгодженими.

Відповідно до приписів п. 14.1.175. ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин, та враховуючи, що платником податків не було самостійно сплачено узгодженого грошового зобов`язання у встановлений ПК України строк, контролюючим органом було направлено на адресу ОСОБА_1 , що зазначена у відомостях адресно-довідкового підрозділу територіального органу УДМС України у Київській області податкову вимогу від 16.01.2018 № 2289-50 на загальну суму 47916,67 грн.

З урахуванням вказаних вище норм законодавства колегія суддів приходить до висновку, що вказана вимога була вручена платнику податків у встановлений законом спосіб, оскільки відповідне поштове відправлення повернулось позивачу з відміткою оператора поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Доказів погашення відповідної суми заборгованості апелянтом суду не надано.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені обставини справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податковим органом було дотримано законодавчо встановленої процедури стягнення податкового боргу, а вимоги щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, а саме ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Разом з цим, посилання апелянта на те, що податкові-повідомлення рішення від 18.06.2015 № 31-15 та від 01.07.2016 № 91/13-02 є протиправними не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки як вже зазначалось, відповідач у разі незгоди із вказаними рішеннями суб`єкта владних повноважень не був позбавлений права оскаржити їх у встановленому законом порядку.

При цьому, суд зауважує, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

Питання правомірності застосованих контролюючим органом фінансових санкцій не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні штрафи застосовано, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №К/9901/8600/18 №826/18379/14, висновок якої, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2019 року