Справа № 400/96/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/96/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Час і місце ухвалення: 21.01.2019 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.

за участю секретаря Шепель О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

10.01.2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області від 04.01.2019 року №4801.5-113/48.1-19 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , виданої позивачу 12.07.2018р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління від 09.01.2019р. №127 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Грузії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління поновити та повернути позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні, що була скасована на підставі рішення від 04.01.2019р. №4801.5-113/48.1-19.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано прийняте 04.01.2019р. відповідачем рішення №4801.5-113/48.1-19 про скасування посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 ; зобов`язано відповідача поновити та повернути ОСОБА_3 посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 , видану 12.07.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення №4801.5-113/48.1-19 про скасування посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства. Передумовою для його прийняття слугувало подання Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.12.2018р. №197/19-2018 про скасування Посвідки з підстав, передбачених підпунктами 3, 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ №322 від 25.04.2018 року, - коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці. Громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, що проживають в Україні.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що Управління ДМС України в Миколаївській області має повноваження на скасування власного попереднього рішення про оформлення посвідки на тимчасове проживання, у випадках, визначених законодавством.

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року в частині задоволених вимог позову та прийняття нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання та рішення про видворення позивача за межі України..

У зв`язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року та прийняття нового про задоволення позовних вимог.

15.04.2019 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлова Гліба Вадимович надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2018 року Управлінням Державної міграційної служби в Миколаївській області було видано громадянину Грузії ОСОБА_3 посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 зі строком дії до 02.07.2019 року.

29.12.2018 року на адресу Управління надійшло подання Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.12.2018 року № 197/19-2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні з підстав, передбачених підпунктами 3, 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322, у зв`язку з тим, що його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. У поданні зазначено, що позивач неодноразово засуджений в Україні за кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, видом покарання за які є позбавлення волі.

У зв`язку із надходженням зазначеного подання від органів Національної поліції, 04.01.2019 року Управлінням державної міграційної служби в Миколаївській області було прийнято рішення № 4801.5-113/48.1-19 про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_4 на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322.

Крім того, 09.01.2019 року від УСР ГУНП в Миколаївській області на адресу Управління державної міграційної служби в Миколаївській області надійшло подання від 28.12.2018 року № 7/19-2019 щодо прийняття рішення про примусове повернення/видворення та заборону подальшого в`їзду на територію України громадянину Грузії ОСОБА_3 , обґрунтоване тим, що дії ОСОБА_4 загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. У зазначеному поданні ГУ Національної поліції в Миколаївській області також посилалось на неодноразове засудження позивача за кримінальні правопорушення, відповідальність за які визначена у вигляді позбавлення волі.

На підставі вказаного подання Управління державної міграційної служби в Миколаївській області прийняло рішення від 09.01.2018 року № 127 про примусове повернення ОСОБА_4 до країни походження або третьої країни. Вказаним рішенням відповідач зобов`язав ОСОБА_4 покинути територію України у термін до 16.01.2018 року та заборонило йому в`їзд на територію України до 09.01.2022 року.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні та про повернення в країну походження або третю країну, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , з огляду на наступне:

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 (далі - Порядок № 322) передбачено, що посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Пунктом 63 Порядку № 322 визначено підстави для скасування посвідки територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав.

Так, відповідно до п.п. 4 п. 63 Порядку № 322 посвідка скасовується, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (п. 64 Порядку № 322).

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (п.п. 65, 66 Порядку № 322).

Згідно п. 77 Порядку № 322 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_4 стало подання органів Національної поліції про загрозу дій позивача національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України, про що свідчить неодноразове засудження його за кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. А відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, а також виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

У поданні вказано, що позивач неодноразово вчиняв злочинні діяння, кваліфіковані за статтями 185, 186 КК України, а саме, крадіжка та розбій, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

З наданої органом Національної поліції інформації вбачається, що відносно позивача було порушено сім кримінальних справ, а вироками Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.04.2015 року та Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.05.2015 року позивач засуджений до відбування покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 185, 186 КК України.

Крім того, вказано про те, що у грудні 2018 року позивач був затриманий працівниками УСР ГУНП в Херсонській області на території м. Херсон при зустрічі з кримінальними авторитетами Херсонської та Миколаївської області, де було заздалегідь заплановано вирішення питань кримінального характеру.

Під час перебування на території України позивач офіційно працевлаштований не був та був помічений в компаніях схильних до кримінальних правопорушень.

Поняття "національної безпеки України" визначено у статті 1 Закону України "Про основи національної безпеки України", за якою національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у різноманітних сферах діяльності.

"Громадський порядок" визначається як урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі.

Відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

За ієрархічною класифікацією правопорушень за своєю суспільною небезпекою та впливу на ступінь суспільної шкідливості та завдання шкоди відповідному об`єкту, що охороняється законом, злочин є найбільш небезпечним діянням, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку.

При цьому, за визначеною у ст. 12 КК України класифікацією, злочини залежно від ступеня тяжкості поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Злочини, про вчинення яких ОСОБА_5 , навіть без кваліфікуючих ознак, йде мова у поданні ГУНП в Миколаївській області, є тяжкими злочинами, оскільки за них передбачено відповідальність у вигляді основного покарання - позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Слід зазначити, що положення Порядку № 322 не встановлюють безумовної обставини при вирішенні питання про скасування раніше виданої посвідки, оскільки вчинення дій, які загрожують національній безпеці та посягають на громадський порядок, загрожують здоров`ю людей, є оціночним поняттям, такі дії іноземця повинні створювати реальну загрозу громадському порядку.

Встановлені в ході розгляду справи обставини, в тому числі і інформація органів Національної поліції про взаємовідносини позивача з кримінальними авторитетами, свідчать про те, що в даному випадку дії позивача створюють реальну загрозу громадському порядку, здоров`ю та інтересам громадян України та інших осіб, які перебувають на території України.

Колегія суддів вважає, що застосування відповідачем пп. 4 п. 63 Порядку № 322 є пропорційним, у розумінні п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, вчиненим діям позивача та його подальшої поведінки, оскільки відповідає тяжкості вчинених порушень.

В своєму рішенні суд першої інстанції посилався на те, що дії позивача мали місце з 2009 по 2018 роки, та на час видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні ДМС не скористалось правом отримати інформацію про особу в обсязі, необхідному для ідентифікації особи, у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів зазначає, що предметом даної справи не є правомірність рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання, однак, при цьому, суд наголошує, що можливе неповне з`ясування суб`єктом владних повноважень всіх обставин для прийняття рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання, внаслідок чого особу було документовано відповідною посвідкою, не може розглядатись як обставина, що виключає можливість в подальшому скасувати таку посвідку.

Що стосується посилань суду першої інстанції на необґрунтованість рішення Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймалось відповідачем на підставі висновку про скасування раніше виданої посвідки на тимчасове проживання гр. Грузії ОСОБА_4 , затвердженого начальником УДМС України в Миколаївській області від 04.01.2019 року, в якому зазначено підставу його прийняття подання УСР ГУНП в Миколаївській області про вчинення дій, які загрожують національній безпеці, громадському порядку.

В самому рішенні міститься посилання на пункт Порядку № 322, згідно з яким посвідку скасовано.

Колегія суддів зазначає, що будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень з реалізації наданих їм повноважень повинні оцінюватись судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи та публічними інтересами.

В даному випадку у зв`язку з отриманням подання ГУНП в Миколаївській області, відповідачем було підготовлено висновок про скасування раніше виданої посвідки, та в подальшому прийнято відповідне рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що встановлення судом першої інстанції відсутності посилання в оскаржуваному рішенні на подання органів Національної поліції не може бути самостійною підставою для скасування по суті правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, спрямованого на забезпечення законності та захист публічних інтересів.

При цьому, надаючи оцінку наявності підстав для прийняття рішення про повернення позивача в країну походження або третю країну, суд першої інстанції встановив наявність у відповідача достатніх фактичних підстав для висновку про те, що дії ОСОБА_4 , вчинені ним в період проживання в Україні, суперечать громадському порядку. Колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття і рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання і рішення про повернення в країну походження або третю країну, були одні і ті самі обставини, зокрема, щодо вчинення позивачем дій, які загрожують національній безпеці та посягають на громадський порядок, загрожують здоров`ю людей.

Визнавши дії позивача такими, що порушують суспільний порядок і є достатньою підставою для повернення в країну походження, в той же час ці ж дії позивача не визнаються судом першої інстанції достатньою підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів вважає, що оскільки на момент прийняття Управлінням Державної міграційної служби України в Миколаївській області рішення про скасування посвідки у відповідача були наявні підстави для прийняття такого рішення, колегія суддів вважає його законним та обґрунтованим.

В свою чергу, статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Згідно до статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про повернення в країну походження, посилався на те, що воно прийнято у зв`язку із відсутністю законних підстав для подальшого перебування його в Україні, через скасуванням посвідки на тимчасове проживання, а з огляду на те, що рішення відповідача № 4801.5-113/48.1-19 від 04.01.2019 року скасовано, то і підстави для його повернення в країну походження або третю країну відсутні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття рішення Управлінням державної міграційної служби в Миколаївській області про примусове повернення ОСОБА_4 до країни походження або третьої країни стало подання УСР ГУНП в Миколаївській області від 28.12.2018 року № 7/19-2019, обґрунтоване тим, що дії ОСОБА_4 загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

За встановлених вище обставин щодо того, що дії ОСОБА_4 дійсно суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України та охороні громадського порядку, колегія суддів вважає, що рішення Управлінням державної міграційної служби в Миколаївській області про примусове повернення ОСОБА_4 до країни походження або третьої країни також є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на передчасність рішення Управлінням державної міграційної служби в Миколаївській області № 127 про примусове повернення ОСОБА_4 до країни походження або третьої країни та прийняття його ще до видачі посвідки на тимчасове проживання, з огляду на те, що воно прийнято 09.01.2018 року, тоді як посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_7 отримав 12.07.2018 року. В ході розгляду справи встановлено, що датою прийняття рішення про повернення в країну походження або третю країну є 09.01.2019 року, а зазначення дати 09.01.2018 року є технічною помилкою, яка не впливає на правомірність прийняття оскаржуваного рішення. Зазначене підтверджується доповідною запискою головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області. Крім того, вбачається, що подання ГУНП в Миколаївській області, на підставі якого і було прийнято вказане рішення датоване саме 08.01.2019 року.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук