Справа № 820/1486/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р. Справа № 820/1486/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Горшкова О.О.) від 31.07.2018 року (повний текст рішення складено 10.08.2018 р.) по справі № 820/1486/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 2 від 14.02.2018 року та № 2 від 14.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що до податкового кредиту можуть включатися лише ті суми ПДВ, що пов`язані із придбанням або виготовленням товарів та послуг із метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. У даному випадку, у разі падежу сільськогосподарської тварини ключовим є питанням чи пов`язані витрати на вирощування (відгодівлю) тварин, що загинули із господарською діяльністю с/г підприємства. Водночас, в процесі господарської діяльності з птиці, яка не відповідає технології вирощування, позивач виготовляє м`ясо-кісткове борошно (тваринного походження) та кров`яне борошно за технологічною рецептурою, що затверджена підприємством. Тобто, загибла птиця не вибуває з ланцюга господарської діяльності підприємства, а жодних списань не здійснюється, оскільки цей товар використовувався для виготовлення нового товару (ТМЦ) згідно технологічних рецептів. З огляду на зазначене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті без врахування всіх обставин та без дослідження контролюючим органом всього технологічного процесу від вирощування курчат бройлерів, до переробки падежу птиці на ТМЦ, які в подальшому використовуються підприємством у власній господарській діяльності згідно затвердженого технологічного процесу, що, в свою чергу виключає необхідність включення такого падежу птиці до витрат господарської діяльності підприємства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 14.02.2018 року та № 2 від 14.02.2018 року.

Стягнуто на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 63819 грн. 34 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначив, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Вказує, що підприємством у перевіряємий період не було включено в собівартість м`ясо-кісткового борошна первісну вартість запасів, тобто вартість списаного поголів`я птиці, з якої в послідуючому було вироблено м`ясо-кісткове борошно. У разі списання товарно-матеріальних цінностей у зв`язку з визнанням їх непридатними для використання, такі товарно матеріальні цінності не можуть бути використані у межах господарської діяльності. Отже, у зв`язку з не включенням до собівартості готової продукції списаних товарно-матеріальних цінностей, у вигляді падежу птиці, згідно п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст. 189 Кодексу. Крім того, оскільки звітним періодом з податку на додану вартість є місяць, податкові зобов`язання правомірно нараховувались щомісячно.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Курганський бройлер" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 року, валютного законодавства за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 року, за результатами якої складено Акт від 16.01.2018 року № 155/20-40-14-02-08/30773272.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме п. 189.1 ст. 189 п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 3098510 грн., з них:

- по загальній декларації з ПДВ за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року встановлено заниження на суму 3088280,00 грн.;

- по спеціальному режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року встановлено заниження суми у розмірі 10230,00 грн.

Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем задекларованих показників у податкових деклараціях по ПДВ, оскільки за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року встановлено понаднормовий падіж птиці, тобто більший, ніж 7,2%, як зазначено підприємством згідно Технологічних нормативів бройлерного птахівництва. Контролюючий орган вважає, що витратами, пов`язаними з господарською діяльністю можуть вважатися лише ті витрати, які пов`язані з технологічним браком в межах встановлених норм. В разі понаднормового падежу птиці сільгосппідприємство зобов`язане здійснити коригування податкового кредиту відносно витрат на їх вирощування. Оскільки витрати (товари/послуги), що були придбані для вирощування загиблої понад норму птиці, не можуть вважатися використаними в господарській діяльності платника податків, то коригування здійснюється шляхом нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на вартість вказаних товарів/послуг (умовний продаж) відповідно до п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України. Перевіркою встановлено, що ТОВ Курганський бройлер не нараховувало податкове зобов`язання з податку на додану вартість по понаднормовому падежу.

Позивач, не погодившись із висновками акту перевірки, подав заперечення на вказаний акт перевірки.

Листом від 26.01.2018 року № 80 ГУ ДФС у Харківській області повідомлено ТОВ "Курганський бройлер" про правомірність висновків акту перевірки.

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області 14.02.2018 року винесено податкові повідомлення - рішення № 2 та № 2.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем доведено факт того, що витрати підприємства у формі покупки зерна для вирощування партій курчат бройлерів, частина з яких списана через непридатність для використання (падіж птиці), були включені позивачем до вартості готової продукції, виготовленої за технологічною рецептурою з такого падежу птиці, тобто загибла птиця не вибувала з ланцюга господарської діяльності підприємства, що, в свою чергу вказує на використання затрачених позивачем витрат у господарській діяльності. Таким чином, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства є помилковими, а спірні податкові повідомлення-рішення протиправними.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї статті 198 ПК України (у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, за загальним правилом, до податкового кредиту включаються лише ті суми податку на додану вартість, які пов`язані з придбанням та виготовленням товарів та послуг з ціллю їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197. підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно п. 189.1 ст. 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Перевіркою встановлено, що ТОВ Курганський бройлер у перевіряємий період не нараховувало податкове зобов`язання з податку на додану вартість по понаднормовому падежу.

З акту перевірки вбачається, що вартість падежу курчат бройлерів (по зданим на забій партіям) за 2015 рік становить 169902290,9 грн., за 2016 рік 336324000,30, за півріччя 2017 року 194953786,90 грн., а вартість понаднормово падежу птиці складає за 2015 рік 6546031,12 грн., за 2016 рік - 7091008, 25 грн., за півріччя 2017 року 1700507,36.

Згідно пояснень відповідача (т. 12 а.с. 233-235), вартість понаднормового падежу птиці у вказані періоди розраховано відповідачем за внутрішнім документом технологія виробництва, яким було встановлено допустимий падіж 7, 2% від поголів`я птиці.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що на час спірних правовідносин на державному рівні не були затверджені показники допустимого падежу сільськогосподарських тварин та птиці.

Згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-ХІУ, у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин (далі - Закон № 996-ХІУ), регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

У відповідності до п.1.2 розділу І Методичних рекомендацій щодо облікової політики підприємства, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 27.06.2013 № 635, підприємство самостійно на основі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, а також зміни до неї.

Облікова політика підприємства - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності (ст. 1 Закону №996-ХІУ).

Відповідно до п. 138.4, п. 138.6 - п. 138.7 ст. 138 ПК України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Фактична вартість остаточно забракованої продукції не включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, в разі реалізації такої продукції. Платник податку має право самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру. Такі самостійно встановлені платником податку норми діють до встановлення таких норм центральними органами виконавчої влади у відповідній сфері.

Отже, на час спірних правовідносин, діючим законодавством не було встановлено заборон підприємствам самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру.

Судом встановлено, що згідно статутних документів позивач займається розведенням і вирощуванням курчат бройлерів з метою їх подальшої реалізації, як м`ясної продукції в асортименті.

Під час розгляду справи представник позивача вказував, що курчата є біологічним поточним активом і обліковуються на рахунку 213 Птахи та ставляться на облік згідно цін, що вказані в прибутковій накладній від постачальника. Вартість падежу (однієї одиниці загиблої птиці) розраховується бухгалтером по собівартості, а кількість падежу заноситься до звітного листа пташника та визначається на підставі звітів у вигляді лімітно-забірних карток по падежу птиці, а взагалі під поняттям падіж в обігових документах зазначаються також і птиця, яка забивається через віднесення її до неліквідної категорії, як приклад невідповідність за показникам ваги, має фізичні ушкодження (зламані крила, лапи), тобто такі чинники які виключають отримання від деяких голів птиці кінцевого результату - якісної м`ясної продукції в асортименті. При цьому, такий падіж вчинюється на підприємстві регулярно, систематично, та позбавлений характеру одноразової дії.

Тобто, бройлерні курчата є поточними біологічними активами ТОВ "Курганський бройлер". Мета використання біологічних активів - отримання прибутку в процесі ведення господарської діяльності підприємства. Поточні біологічні активи є оборотними активами платника податку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що «Технологічні нормативи бройлерного птахівництва» є внутрішнім господарським документом підприємства, а не нормативним актом, а тому не може бути врахований як останній при визначенні тих порушень, які покладені податковим органом в основу оскаржуваного рішення.

Під час розгляду справи представник позивача вказував, що в процесі господарської діяльності із птиці, яка не відповідає технології вирощування, виготовляється м`ясо-кісткове борошно (тваринного походження) та кров`яне борошно за технологічною рецептурою, що затверджена підприємством. Фактично, загибла птиця не вибуває з ланцюга господарської діяльності підприємства, жодних списань не здійснюється, оскільки цей товар використовувався для виготовлення нового товару (ТМЦ) згідно технологічних рецептів.

Таким чином, підприємство використовує у своїй господарській діяльності забиту птицю, яку відповідач визнав понаднормованим падежем, в якості сировини для виготовлення іншої с/г продукції (борошно м`ясо-кісткове, кров`яне) і така продукція обліковується згідно первинних документів.

Рух птиці на підприємстві оформлюється накладними, які містять назву та дату документа, найменування підприємства, одиницю виміру, вагу, вид операції (переробка), інформацію про особу, яка їх склала, підпис уповноваженої особи, печатку підприємства, що відповідає вимогам Закону № 996-ХІУ.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивачем долучено до матеріалів справи картки руху птиці по закритим партіям за 2015-2017 роки, картки руху партії живої птиці за 2015-2017 роки, накладними внутрішньогосподарського значення (за призначенням переробка), залікові листи птаховода, акти на вибуття тварин та птиці ПТФ за ознакою падежу (т.5 а.с. 130-250, т. 6 а.с. 1-250, т.7 а.с. 1-248, т.8 а.с. 1-250, т. 9 а.с. 1-250, т. 10 а.с. 1-250, т. 11 а.с. 1-250, т. 12 а.с. 1-218, т. 13 а.с. 1-250, т. 14 а.с. 1-250, т. 15 а.с. 1-250, т. 16 а.с. 1-250, т. 17 а.с. 1-250, т. 18 а.с. 1-250, т. 19 а.с. 1-250, т. 20 а.с. 1-250, т. 21 а.с. 1-250, т. 22 а.с. 1-250, т. 23 а.с. 1-250, т. 24 а.с. 1-250, т. 25 а.с. 1-250, т. 26 а.с. 1-250, т.27 а.с. 1-64).

На підтвердження факту реалізації виготовленої м`ясокісткової муки, в виробництві якої використовуюся падіж птиці, позивачем залучено до матеріалів справи видаткові накладні, ТТН, довіреності на отримання цінностей, податкові накладні, договори поставки, акти взаємних розрахунків (т. 27 а.с. 107-250, т. 28 а.с. 1-62.).

Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 17.10.2018 року по справі №2а-3684/12/0970, від 19.02.2019 року по справі №813/3/14, від 26.03.2019 року по справі №812/8245/13-а, від 09.04.2019 року по справі №826/18650/14.

Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що ТМЦ після переробки птиці використовуються у господарській діяльності та створюють зміни у фінансових показниках позивача, доказів на спростування чого відповідачем не надано.

Тобто, витрати підприємства у формі покупки зерна та інших продуктів харчування для вирощування партій курчатбройлерів, частина з яких списана через непридатність для використання (падіж птиці), були включені позивачем до вартості готової продукції, виготовленої за технологічною рецептурою з такого падежу птиці, що підтверджується актами списання та відповідно складеними до них податковими накладними з сумами донарахування ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що податковий орган, донараховуючи платнику податок на додану вартість на падіж курчат бройлерів, який списаний в межах норм природного убутку та вартість якого включена до вартості готової продукції, фактично двічі оподатковує одну і ту ж операцію, тобто застосовує подвійне оподаткування.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Так, у Рішенні Європейського Суду по справі АМАНН ПРОТИ ШВЕЙЦАРІЇ від 16 лютого 2000 року якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Жодна норма не може вважатися „законом", якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики (Рішення Європейського суду Фельдек проти Словаччини від 12.07.2001 року).

Положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (рішення Європейського суду по справі Свято- Михайлівської парафії проти України від 14.06.2007року).

Відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № 2 від 14.02.2018 року прийняте контролюючим органом без фактичного з`ясування всіх необхідних обставин по справі, з огляду на необхідність детального розгляду всього ланцюга руху товару від моменту придбання з відповідним формування витрат та до моменту переробки непридатного товару у нові ТМЦ, які реалізовуються суб`єктом господарювання, а відтак вказане рішення суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню.

З приводу правомірності податкового повідомлення-рішення від 14.02.2018 року №2, яким до позивача застосовано штрафні санкції в порядку ст. 120-1 ПК України, з огляду на відсутність складання/реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, що передбачено ст. 201 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданих під час розгляду справи пояснень відповідача (т. 12 а.с. 233), фактичною підставою для прийняття вказаного рішення слугували висновки контролюючого органу про те, що позивач мав виписати податкові накладі, виходячи з собівартості придбаних ТМЦ, що бути використані в господарській діяльності для отримання результату, на суму ПДВ податкового кредиту, що було сформовано за рахунок придбання використаних ТМЦ. Тобто, за загальним правилом, до податкового кредиту включаються лише ті суми податку на додану вартість, які пов`язані з придбанням та виготовленням товарів та послуг з ціллю їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків. В разі понаднормового падежу птиці сільгосппідприємство зобов`язане здійснити коригування податкового кредиту відносно витрат на їх вирощування. Таким чином, на думку податкового органу, витрати (товари/послуги), що були придбані для вирощування загиблої понад норму птиці, не можуть вважатися використаними в господарській діяльності платника податків.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що позивачем доведено факт того, що витрати підприємства у формі покупки зерна для вирощування партій курчатбройлерів, частина з яких списана через непридатність для використання (падіж птиці), були включені позивачем до вартості готової продукції, виготовленої за технологічною рецептурою з такого падежу птиці, тобто загибла птиця не вибувала з ланцюга господарської діяльності підприємства, що, в свою чергу вказує на використання затрачених позивачем витрат у господарській діяльності, та усуває необхідність коригування шляхом нарахування ПДВ та, відповідно, формування податкових накладних.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 року № 2 є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в частині, що скасовані судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях позивача порушення вимог законодавства та, як наслідок, неправомірності нарахування за вказані порушення суми грошового зобов`язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому висновки суду першої інстанції є правомірними.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року по справі №820/1486/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Гуцал М.І. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 09.07.2019 року.