Справа № 280/5330/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5330/18
(суддя Батрак І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №280/5330/18 за позовом Дочірнього підприємства «Запорізький Облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Запорізький Облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 14 грудня 2018 року звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області згідно з яким, просить визнати протиправною та скасувати постанову уповноваженої посадової особи /Ганненко О.О./ відповідача №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018 про накладення на позивача штрафу у розмірі 1005210,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що висновки відповідача щодо наявності ознак трудових відносин з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якими укладено цивільно-правові договори є помилковими.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що висновки про порушення позивачем трудового законодавства, зроблені відповідачем в акті, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірна постанова ГУ Держпраці у Запорізькій області №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018, прийнята відповідачем на підставі встановлених актом порушень, є протиправною та підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, оскільки у відносинах між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .. наявні ознаки трудових відносин, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу позивач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у період з 23.10.2018 року по 25.10.2018 року інспектором праці ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складений акт № ЗП2085/6/АВ від 25.10.2018 року, яким встановлено порушення відповідною філією позивача ст. 24 КЗпП України, а саме: 9 осіб були допущені до роботи без укладання трудового договору, а саме допущено до роботи: ОСОБА_1, Іванов П.П. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , якими виконується трудова функція, яка передбачає виконання робіт за посадами (професіями) «сторож». Ця професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327: «сторож» - код професії за КП - 9152. За зазначеними працівниками регулярно, починаючи з січня 2018 року по жовтень 2018 року укладались цивільно-правові договори. Предметом договорів є надання послуг сторожа, зазначені дії є процесом праці та не передбачають роботи з досягненням конкретного результату. При цьому, у вищевказаних договорах відсутні обсяги робіт. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначаються після закінчення роботи і оформлюються актами здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. Відповідно до наданих Актів прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів, оплата здійснюється періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи по трудовому договору.

За результатами розгляду справи про накладення фінансових санкцій ГУ Держпраці у Запорізькій області за підписом заступника начальника прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 15.11.2018 № ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС, якою за порушення вимог ст. 24 КЗпП України на позивача відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 1005210,00 грн. (а.с.55).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Частиною 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що між позивачем як замовником та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як виконавцями, було укладено ряд аналогічних цивільно-правових угод.

Згідно з пунктом 1 вищезазначених цивільно-правових угод їх предметом є: надання особою послуг із забезпечення схоронності та спостереження за майном «замовника»; топці опалювальних пічок, які обігрівають приміщення у зимовий період; перевірці цілісності замків, наявності пломб, протипожежного інвентарю. При цьому, у разі виявлення несправностей особа(виконавець) доповідає представнику адміністрації та черговому поліції. При необхідності чергує в прохідній підприємства (пропускає працівників, відвідувачів, автотранспорт на територію «замовника» та назад після пред`явлення відповідних документів).

В свою чергу, як вбачається з актів приймання-передачі наданих послуг наданих позивачем до суду апеляційної інстанції, вони були складені про те, що виконавцем виконано працю по охороні території, будівель, дорожньої техніки.

Аналіз вищезазначених цивільно-правових угод та актів складних на виконання них свідчить про те, що послуги виконавців полягають у виконанні певних трудових функцій тобто в процесі праці, а не її результаті, оскільки ні договір ні акти не містять певного інформації щодо виконання виконавцем визначеного обсягу робіт та їх результату.

Слід зазначити й те, що покладення зазначеними цивільно-правовими угодами на виконавців обов`язку чергування в прохідній підприємства (пропускає працівників, відвідувачів, автотранспорт на територію «замовника» та назад після пред`явлення відповідних документів) свідчить про необхідність підпорядкування, виконання робіт в певний проміжок часу тобто обов`язкового дотримання виконавцем певного трудового розпорядку дня підприємства та закріплення за ним робочого місця, що характерно для трудових відносин.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що на підставі цивільно-правових угод ОСОБА_1 надавав послуги із забезпечення схоронності та спостереження за майном «замовника» та при необхідності чергував на прохідній підприємства безперервно у період з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_2 з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року та з 01.06.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_3 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_4 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_5 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_6 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_7 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, ОСОБА_8 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року та ОСОБА_9 з 01.01.2018 року по 31.10.2018 року, що свідчить про підконтрольний та постійний характер праці, що характерно для трудових відносинах.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 зазначених цивільно-правових договорів, наданих до суду апеляційної інстанції, встановлено, що ціна таких договорів дорівнює загальній вартості послуг за ними, відповідно до актів наданих послуг, що складаються щомісячно в межах строку їх дії. Оплата виконується не пізніше тридцяти днів з дня прийняття замовником наданих послуг та підписання акта наданих послуг.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що в актах приймання-передачі наданих послуг містяться відомості про загальну вартість робіт щомісяця, а не розмір оплати за надання конкретної послуги виходячи з її обсягу, що свідчить про регулярність оплати процесу праці, а не її результату.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що предметом укладених цивільно-правових договорів з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище угод мають ознаки трудового характеру.

Проте, суд першої інстанції зазначені обставини хоча і дослідив, але надав їм не вірну оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем під час перевірки вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між виконавцями та замовником за цими договорами є трудовими, оскільки передбачають виконання роботи з дотриманням виконавцем певного трудового розпорядку дня підприємства, підпорядкування, закріплення за особою робочого місця, виконання роботи на постійній основі та спрямовані на отримання процесу праці. Отже, відповідачем вірно встановлено наявність обставин які свідчать про фактичний допуску позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а постанова відповідача №ЗП2085/6/АВ/П/ПТ/ТД-2ФС від 15.11.2018 про накладення на позивача штрафу у розмірі 1005210,00 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам закону, а отже такою, що не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови якою у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі №280/5330/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04 липня 2019 року.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко