Справа № 580/144/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/144/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просив зобов`язати відповідача скасувати вимогу ГУ ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року №Ф-60794-17 на суму 15 819,54 грн.

Позов обґрунтовано тим, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року №Ф-60794-17 винесена позивачу як самозайнятій особі протиправно та незаконно, оскільки адвокатську діяльність позивача з 13 липня 2015 року. Крім того, зазначено, що позивачем у 2015 році було подано до ГУ ДФС у Черкаській області витяг з Єдиного державного реєстру адвокатів про припинення адвокатської діяльності, у зв`язку з чим вважає оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) безпідставною та протиправною.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року даний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року №Ф-60794-17 в сумі 15 819,54 грн.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що позивач з 13 липня 2015 року не здійснював адвокатську діяльність через відсутність підстав для її здійснення та, відповідно, не отримував дохід від неї, що свідчить про відсутність обов`язку сплати позивачем єдиного внеску як самозайнятої особи у розумінні законодавства про зайнятість населення у зв`язку із втратою позивачем статусу самозайнятої особи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана вимога є відкликаною внаслідок її погашення, тому немає підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відкликання вимоги.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2003 року рішенням Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ОСОБА_1 надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 126.

13 липня 2015 року на підставі поданої позивачем заяви рішенням Ради адвокатів Черкаської області згідно п.1 ч.1 статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» припинено право на заняття адвокатською діяльністю.

18 вересня 2017 року позивач звернувся до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про зняття з обліку як платника ЄСВ.

07 листопада 2018 року ГУ ДФС у Черкаській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ №Ф-60794-17 в сумі 15 819,54 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно ч. 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З аналізу наведених норм права вбачається, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до статті 13 Закону №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 32 Закону №5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Таке право припиняється: з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 статті 32, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 статті 32 Закону).

Згідно ч.ч. 5,7 статті 31 Закону № 5076-VI, припинення права особи на заняття адвокатською діяльністю має наслідком припинення такої діяльності та права особи на участь у роботі органів адвокатського самоврядування. Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, адвокатську діяльність позивача припинено на підставі п. 1 ч. 1 статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13 липня 2015 року за заявою позивача. Про прийняття вказаного рішення ОСОБА_1 повідомив відповідача, подавши 18 вересня 2017 року до контролюючого органу за місцем обліку заяву про зняття з обліку як платника ЄСВ.

Отже, з урахуванням наведених норми та встановлених обставин, позивач з 13 липня 2015 року не здійснював адвокатську діяльність через відсутність підстав для її здійснення та, відповідно, не отримував дохід від неї, що свідчить про відсутність обов`язку сплати позивачем єдиного внеску як самозайнятої особи, у зв`язку з втратою статусу самозайнятої особи.

Між тим, що відповідно до інтегрованої картки платника податку позивачу було здійснено нарахування ЄСВ за 2017 рік та 4 квартали 2018 року, у зв`язку з чим дії ГУ ДФС у Черкаській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ за період, в якому адвокатську діяльність позивача припинено, є протиправними та такими, що порушують права позивача та вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом МФУ №449 від 20 квітня 2015 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Тобто, передумовою для визнання вимоги відкликаною є прийняття органом доходів і зборів відповідного рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки). Між тим, матеріали справи не містять такого рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати оскаржувану вимогу відкликаною.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що спірна вимога, яка рахувалася за позивачем, була погашена саме за рахунок корегування квартальних нарахувань і воно не могло пов`язуватися з прийняттям відповідного рішення контролюючим органом про відкликання спірної вимоги. Колегія суддів не приймає до уваги дане посилання, оскільки така підстава відкликання податкової вимоги як корегування квартальних нарахувань в базі даних в жодному нормативно-правовому акті не визначена.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, які впливають на правильність вирішення справи.

Таким чином обґрунтованою є позиція суду першої інстанції щодо правомірності вимог позивача.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку