Справа № 814/3238/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2019 року

Київ

справа №814/3238/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3109/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 (головуючий Бойко А.В., судді: Танасогло Т.М., Яковлєв О.В.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Первомайської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Первомайської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2013 №; визнання протиправною бездіяльності податкового органу в частині неналежного виконання покладених на контролюючі органи функцій, які передбачені податковим законодавством.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач оскаржив його у касаційному порядку. У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2013.

В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права. Позивач вказує, що в ході проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, що виразилось у неподанні позивачем у визначені строки заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість, та відповідно, не сплати протягом періоду - з жовтня 2011 року по жовтень 2012 року податкових зобов`язань з податку на додану вартість. Як зазначає позивач, сума реалізації без урахування податку на додану вартість за період, що підлягав перевірці, склала менше 300000грн., гранична дата для подання заяви у зв`язку з обов`язковою реєстрацією платника податку на додану вартість та база оподаткування визначені відповідачем неправильно, період для нарахування податку на додану вартість вибрано невірний. Позивач вважає, оскільки вона не була платником зазначеного податку до дати фактичного отримання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, і згідно статті 187 податкового кодексу України до 09.10.2012 на неї не поширювався обов`язок зі сплати податку на додану вартість. Також, позивач стверджує, що до моменту реєстрації платником податку на додану вартість на неї не поширювався обов`язок подавати декларації по податку на додану вартість, а тому у відповідача були відсутні підстави для визначення грошових зобов`язань передбачених. На переконання позивача, всі розрахунки, вказані податковому повідомленні-рішенні є неправомірними.

Відповідач правом подання заперечень на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2019 попередній розгляд справи призначено на 02.07.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами податкового органу у період з 18.02.2013 по 01.03.2013 проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2010 по 31.12.2012.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 11.03.2013 №37/17-01/, згідно якого, податковим органом встановлено, що протягом останніх дванадцяти календарних місяців з 01.01.2011 по 30.09.2011 сума від здійснення операцій з поставки товарів позивачем склала 341980,79грн. (без урахування податку на додану вартість), у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість з 10.10.2011. Однак, заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість позивачем подано до Первомайської ОДПІ 02.10.2012, чим порушено вимоги пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України.

Відповідач вважає, що в порушення пункту 181.1, статті 181, пунктів 183.2, 183.10 статті 183, пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України станом на 10.10.2011 позивач не подала реєстраційну заяву як платник податку на додану вартість до органу державної податкової служби, не нараховувала і не сплачувала податок на додану вартість на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування за жовтень, листопад, грудень 2011 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2012 року

На підставі акта перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 240642,75грн., у тому числі: за основним платежем - 201340грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 39302,75грн.

Позивач, вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.03.2013 №, в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного виконання покладених на контролюючі органи функцій, які передбачені податковим законодавством - у задоволенні відмовлено.

Суд апеляційної інстанції скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.08.2013, прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю. Апеляційний суд посилався на те, що відповідно до пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, позбавлена права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Суд дійшов висновку, що позивачу правомірно визначено у податковому повідомленні-рішенні суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 201340грн., без врахування податкового кредиту.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 ПК України.

Пунктом 36.1. статті 36 ПК України встановлений обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктами 44.1., 44.3. статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платником податку на додану вартість відповідно до підпункту 2 пункту 180.1. статті 181 ПК України є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з пунктом 181.1. статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

На підставі пункту 183.2. статті 183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Пунктом 183.10. статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З урахуванням наведених норм, якщо особа, у якої обсяг оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг за останні 12 місяців перевищив 300000грн., не подала до органу державної податкової служби заяву, то обов`язок нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300000грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 19.07.2001 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію.

У період з 01.01.2010 по 31.12.2010 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку.

У період з 01.01.2011 по 31.12.2012 року ОСОБА_1 застосовувала загальну систему оподаткування.

02.10.2012 позивачем подано до Кривоозерського відділення Первомайської ОДПІ заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість та 09.10.2012 отримано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

У ході проведеної перевірки податковим органом встановлено, що протягом останніх дванадцяти календарних місяців, а саме з 01.01.2011 по 30.09.2011 сума від здійснення операцій з поставки товарів ФОП ОСОБА_1 склала 341980,79грн. (без урахування податку на додану вартість), у зв`язку з чим, позивач повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість з 10.10.2011.

Як з`ясовано судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, Первомайською ОДПІ Миколаївської області ДПС на підставі звітів позивача про використання реєстраторів розрахункових операцій, книг обліку розрахункових операцій, виписок банку встановлено, що за період з 01.01.2011 по 30.09.2011 загальна сума реалізації товарів складала 341980,79грн. (без урахування податку на додану вартість), тобто загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищила 300000грн.

У свою чергу, у порушення пункту 183.2 статті 183 ПК України ФОП ОСОБА_1 не зареєструвалась платником податку на додану вартість.

Таким чином, незважаючи на те, що у період з 01.01.2011 по 30.09.2011 сума нарахована (сплачена) позивачем від здійснення операцій з постачання товарів/послуг перевищила 300000грн., ФОП не дотримався обов`язку визначеного пунктом 181.1 статті 181 ПК України щодо реєстрації платником податку на додану вартість, шляхом подання до органу ДПС заяви про реєстрацію у строк не пізніше 10.10.2011. У порушення норм податкового законодавства, позивач зареєстрована як платник податку на додану вартість з 02.10.2012.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за період з 11.10.2011 по 08.10.2012 обсяг реалізації позивача помісячно склав 1006698,73грн. Зважаючи на вказане, та керуючись підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 ПК України та пункту 2.10 підрозділу 2 розділу XX Перехідних Положень, податковим органом було визначено позивачці суму податкових зобов`язань за період з 11.10.2011 по 08.10.2012 у розмірі 20 відсотків бази оподаткування, яка повинна додаватися до ціни товарів. У свою чергу, сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість за жовтень 2011 року - жовтень 2012 року склала 201340грн.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 ПК України особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, позбавлена права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування, на підставі чого, позивачу правомірно визначено у податковому повідомленні-рішенні суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 201340грн., без врахування податкового кредиту.

Крім того, позивач вважає необґрунтованим застосування податковим органом штрафних (фінансових) санкцій.

Так, ФОП ОСОБА_1 посилається на неврахування Первомайською ОДПІ пункту 6 підрозділу 10 розділу XX ПК України, відповідно до якого не застосовуються фінансові санкції до платників податку на прибуток підприємств та платників податків, що перейшли на загальну систему оподаткування, за порушення податкового законодавства за наслідками діяльності у другому - четвертому календарних кварталах 2011 року.

Апеляційним судом з`ясовано та як вбачається з податкового повідомлення-рішення, розрахунку штрафних санкцій з податку на додану вартість, та рішень про результати розгляду скарг позивача, штрафні (фінансові) санкції податковим органом визначались з урахуванням пункту 6 підрозділу 10 розділу XX ПК України, тобто за порушення законодавства у четвертому календарному кварталі 2011 року (у жовтні, листопаді та грудні 2011 року) до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції не застосовувались.

Також, податковим органом до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання декларацій з податку на додану вартість.

Відповідно до положень статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Суд вірно встановив, що позивач зобов`язаний був сплачувати податок на додану вартість та відповідно подавати податкові декларації з податку на додану вартість, однак зважаючи на те, що ним у встановленому порядку останні не подавались, податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивачки штрафних санкцій.

Касаційний суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який вважав, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що пункти 183.2, 183.10 статті 183 ПК України і стаття 16 ПК України за своїм змістом дають можливість неоднозначно трактувати права і обов`язки платників податків є безпідставним.

Положення статті 16 ПК України визначено обов`язки платника податків. Одним із обов`язків платника податку є сплата податків та зборів в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, а також подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Вказана норма Податкового кодексу України закріплює обов`язки платника податків в широкому значенні, однак не встановлює детально обов`язки платника щодо конкретних податків, які підлягають сплаті ним за умов, визначених Податковим кодексом України. У свою чергу, у відповідних розділах Податкового кодексу України передбачено порядок адміністрування конкретних податків, платників податків та зборів, їх права та обов`язки та ін.

Порядок сплати податку на додану вартість, визначення осіб, які є платником податку на додану вартість, об`єкти оподаткування, порядок реєстрації платником податку на додану вартість та ін. чітко регламентується розділом V Податкового кодексу України - податок на додану вартість, приписи якого і були порушені ФОП ОСОБА_1

Таким чином, неврахування позивачем інших положень Податкового кодексу України, окрім статті 16 ПК України не може бути підставою для звільнення ФОП ОСОБА_1 від відповідальності за порушення податкового законодавства.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

В межах вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Пункт 1 частини першої статті 349 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду