Справа № 540/412/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р. м.ОдесаСправа № 540/412/19
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 р. № Ф-4093-50 та від 04.02.2019 р. № Ф-4093-50 зі сплати єдиного внеску.

В обґрунтування позову посилався на те, що до червня 2018 року був членом фермерського господарства «Ріцен», а 23.03.2018 року подав до Чаплинського відділення ДПІ Новокаховського управління ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі заяву про взяття його на облік, як платника єдиного соціального внеску за формою № 12-ЄСВ. Проте в період з березня по листопад 2018 року та з грудня 2018 року по січень 2019 року не отримував від податкового органу жодного офіційного документу про взяття його на облік та надання статусу платника податків. Зазначив, що у листопаді 2018 року отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 5733,42 грн. від 07.11.2018 р. № Ф-4093-50, а у лютому 2019 року - вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 7371,54 грн. від 04.02.2019 р. № Ф-4093-50. Вважає вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, оскільки жодних перевірок щодо своєчасності та повноти нарахування та сплати податків, зборів та обов`язкових платежів не проводилося; договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав; зі змісту вимог про сплату боргу не вбачається у зв`язку з яким статутом позивача був нарахований ЄСВ та за який період. Також послався на те, що з 19.06.2018 р. офіційно працевлаштований до ФГ «Інкас» на посаду робітника сільськогосподарського виробництва та фермерським господарством здійснюються відповідні відрахування з його заробітної плати в рахунок сплати єдиного внеску.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними та скасовані вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року №Ф-4093-50 та від 04 лютого 2019 року №Ф-4093-50.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач, як член фермерського господарства, є платником ЄСВ, а тому повинен сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Законодавець не пов`язує дату виникнення у позивача обов`язків як платника ЄСВ із датою взяття на облік. Вимогою від 07.11.2018 р. № Ф-4093-50 встановлено наявність боргу з ЄСВ за 7 місяців 2018 року - з березня по вересень 2018 року у сумі 5733,42 грн. (819,06 грн. х 7). Станом на 01.01.2019 р. за позивачем обліковувалася недоїмка у розмірі 5733,42 грн. 21.01.2019 р. позивачем сплачено 819,06 грн., цією ж датою зараховано ЄСВ за ІV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3). Таким чином, сума недоїмки склала 7371,54 грн. (5733,42 грн. - 819,06 грн. + 2457,18 грн.), у зв`язку з чим позивачу направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 р. № Ф-4097-50. Також апелянт зазначив, що відповідно до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 р. № 1162, зняття з обліку здійснюється за заявою платника єдиного внеску. Позивачем відповідну заяву подано 27.02.2019 р., тому відсутні підстави для скасування вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 р. без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.03.2018 р. ОСОБА_1 подав до Чаплинського відділення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області заяву про взяття його на облік як платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою 12-ЄСВ (а.с. 10, 38).

07.11.2018 року податковим органом сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4093-50 на суму 5733,42 грн. (а.с. 15, 16).

30.11.2018 року ОСОБА_1 подано скаргу про скасування вимоги від 07.11.2018 року (а.с. 17-19), однак рішенням ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.12.2018 р. № 2916/ФОП/21-22-10-01-06 скаргу залишено без розгляду (а.с. 12).

04.02.2019 року відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4093-50 на суму 7371,54 грн. (а.с. 20).

27.02.2019 року ОСОБА_1 було подано до Чаплинського відділення Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою 7-ЄСВ (а.с. 38, 39-40).

Також судом встановлено, що в період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року позивач працював на посаді робітника сільськогосподарського виробництва Фермерського господарства «Інкас» (а.с. 21) та в цей період підприємством за позивача, як працівника, сплачувався єдиний соціальний внесок (а.с. 58, 59).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в період за який позивачу нарахований борг (березень 2018 р. лютий 2019 року) ОСОБА_1 був членом фермерського господарства та одночасно, в період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року застрахованою особою, за яку роботодавцем сплачувався єдиний внесок із суми нарахованої заробітної плати. Зазначені обставини були достеменно відомі податковому органу та спростовують висновок відповідача про те, що в період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску в розумінні п.5-1 ч.1 ст.4 Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, скасовуючи в повному обсязі оскаржувані вимоги про сплату боргу, суд першої інстанції врахував, що визначені у вимогах суми недоїмки обраховані невірно в частині включення до них сум єдиного соціального внеску, нарахованих за період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року, проте суд не може перебирати на себе повноваження контролюючого органу, в даному випадку - щодо визначення суми недоїмки, в той час як скасування оскаржуваних вимог в повному обсязі, не позбавляє контролюючий орган у встановлений законом спосіб, винести нову вимогу з зазначенням у ній правильної суми недоїмки.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Пунктом 2 частини 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.5-1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Аналогічні норми містяться в пп.6 п.1 розділі ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 (далі - Інструкція № 449).

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно ч.2 ст. 5 Закону № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Приписами ч.4 ст.5 Закону № 2464-VI визначено, що обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами податкового органу, що члени фермерського господарства є платниками єдиного внеску, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI зазначено, що застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами є платниками.

Матеріалами справи підтверджено та доводами апеляційної скарги не спростовано те, що в період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року позивач працював на посаді робітника сільськогосподарського виробництва Фермерського господарства «Інкас», яке сплачувало за позивача, як працівника, єдиний соціальний внесок.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року позивач був членом фермерського господарства та одночасно застрахованою особою, за яку роботодавцем сплачувався єдиний внесок із суми нарахованої заробітної плати, тобто з 20.06.2018 по 30.12.2018 року ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску в розумінні п.5-1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI.

Колегія суддів зазначає, що в Україні функціонує реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який відповідно положень ст. 20 Закону № 464-VI є автоматизованим банком відомостей, створеним для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, інформація стосовно перебування особи в трудових відносинах з підприємством, сплата роботодавцем заробітної плати та єдиного соціального внеску за неї, тобто наявність в конкретної особи статусу застрахованої особи, в розумінні Закону №2464-VI міститься в Реєстрі застрахованих осіб, одним з користувачів якого є ГУ ДФС.

Контролюючий орган мав технічну можливість встановити наявність у ОСОБА_1 статусу застрахованої особи в період часу з 20.06.2018 по 30.12.2018 року, проте зазначені дії вчинені ним не були, що призвело до помилкового нарахування позивачу єдиного соціального внеску за вказаний проміжок часу, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції стосовно того, що в період з березня по 20.06.2018 року (період, до працевлаштування ОСОБА_1 до ФГ «Інкас») та з 31.12.2018 року по лютий 2019 року (період, після звільнення ОСОБА_1 з ФГ «Інкас» по дату подання ним заяви про зняття з обліку) ОСОБА_1 був платником єдиного внеску як член фермерського господарства та мав сплачувати єдиний внесок.

Не зважаючи на те, що позивач не заперечував, що він, як член фермерського господарства не сплачував єдиний внесок період з березня по 20.06.2018 року та з 31.12.2018 року по лютий 2019 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про скасування оскаржуваних вимог в повному обсязі з таких підстав.

ОСОБА_1 , будучи членом фермерського господарства, повинен сплачувати єдиний внесок у розмірі 22 відсотки до визначеної ст.7 Закону № 2464-VI бази нарахування єдиного внеску в період з березня по 20.06.2018 року та з 31.12.2018 року по лютий 2019 року. Проте визначені у вимогах суми недоїмки обраховані невірно в частині включення до них сум єдиного соціального внеску, нарахованих за період з 20.06.2018 по 30.12.2018 року.

Колегія суддів зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI). Повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження, в даному випадку - щодо визначення суми недоїмки в період з березня по 20.06.2018 року та з 31.12.2018 року по лютий 2019 року.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, скасування оскаржуваних вимог про сплату боргу не позбавляє контролюючий орган права винести нову вимогу з зазначенням у ній правильної суми недоїмки, але вже із врахуванням висновків суду в цій справі.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанцій.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.