Справа № 826/6808/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6808/17 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення № 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві та призначення на посаду дільничного інспектора Святошинського управління поліції НП України в м. Києві;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в м. Києві скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення № 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в м. Києві скасувати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду дільничного інспектора Святошинського управління поліції Національної поліції України в м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ГУ НП у м. Києві від 11.02.2017 № 150 комісією у складі працівників управління кадрового забезпечення, управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, управління превентивної діяльності та відділу внутрішнього аудиту проведено позапланову перевірку оперативно-службової діяльності та вивчено особисту роль керівного складу в полку поліції особливого призначення № 2.

Перевіркою встановлено, зокрема, що командиром ППОП № 2 полковником поліції ОСОБА_1 та його заступником з логістики та матеріально-технічного забезпечення полковником поліції ОСОБА_2 в порушення вимог п. 3 розділу Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 № 503, контроль за виконанням документів у підрозділі здійснювався неналежним чином, постійний моніторинг стану виконання завдань, перевірка досягнутих результатів, співставлення їх результатів, які передбачено отримати під час виконання поставлених завдань, виявлення причин та умов, що призвели до невиконання, неналежного або невчасного виконання документів, проведення, у разі потреби, поглибленого вивчення і перевірки стану виконання документів не проводились.

Також, в наказі зазначено, що керівництвом ППОП № 2 не розроблено чітку систему контролю за реалізацією планів, надходженням матеріалів про виконання запланованих заходів з підпорядкованих підрозділів, що у свою чергу призвело до відсутності контролю з боку керівників підрозділу повноти та достовірності їх виконання.

Перевіркою канцелярії ППОП № 2 встановлено, що командиром полку ОСОБА_1 протягом 2016 року допущено систематичні порушення вимог ч. 2 п. 2 розділу III Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 № 503, та ч. 2 п. 3.3 Інструкції з організації контролю за виконанням документів у системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.04.2012 № 350, під час розгляду матеріалів вхідної кореспонденції в частині невизначення в резолюції короткого змісту доручення, а також терміну їх виконання. Вибірковою перевіркою дотримання виконавчої дисципліни виявлено 16 фактів відсутності матеріалів, що свідчить про їх неналежне, несвоєчасне та неякісне виконання.

Перевіркою дотримання, дисципліни і законності в підрозділі встановлено, що справи-накопичувачі про стан дисципліни і законності, а також з попередження корупційних діянь серед особового складу належним чином не систематизовані. Інформація про надзвичайні події за участю поліцейських, огляди про стан дисципліни та законності, накази ГУНГІ у м. Києві та Національної поліції України, рішення нарад керівництва, службові телеграми та телетайпограми, які надходять до ППОП № 2, доводяться під розпис не до всіх поліцейських. Не всі пункти плану антикорупційних заходів ППОП № 2 виконуються належним чином та згідно встановлених термінів. Відсутні довідки про їх виконання.

Таким чином, командир полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві полковник поліції ОСОБА_1 та заступник командира зазначеного полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення підполковник поліції ОСОБА_2 належним чином не організували роботу підпорядкованого підрозділу, що призвело до незадовільного стану оперативно-службової діяльності, дисципліни та законності унаслідок порушення вимог ст. 8 розділу II Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 «Про притягнення до дисциплінарної окремих працівників полку поліції особливого призначення № 2» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності контролю за станом оперативно-службової діяльності, дисципліни та законності в підпорядкованому підрозділі унаслідок порушення вимог ст. 8 розділу ІІ Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на командира полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві полковника поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №355 о/с від 20.04.2017 «Щодо особового складу» відповідно до п.3 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення-звільнення з посади) ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено полковника поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «Біличі») Святошинського управління поліції з посадовим окладом 2500 гривень, звільнивши його з посади командира полку поліції особливого призначення №2. Підставою видачі наказу слугував наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення № 2».

Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що при прийнятті оскаржуваних наказів Головне управління Національної поліції у м. Києві діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувані накази Головного управління Національної поліції у м. Києві є необґрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права, а тому підлягають скасуванню. При цьому, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом з тим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (зі змінами та доповненнями), (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Працівники поліції складають Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки»

Аналіз тексту Присяги зумовлює висновок, що в основу поведінки працівника органів внутрішніх справ закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Складаючи Присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941, затверджені Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Правила), які були чинними на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до п. 1.2. Правил, вони як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівника органів внутрішніх справ: моральні цінності, зобов`язання та принципи служби в органах внутрішніх справ; професійно-етичні вимоги до службової, позаслужбової та антикорупційної поведінки; регулювання професійно-етичних проблем взаємин працівників, що виникають у процесі їх спільної діяльності тощо.

Згідно з п. 1.4. Правил неухильне дотримання принципів і норм цих Правил є важливим чинником якісного виконання працівником оперативно-службових завдань, необхідною умовою суспільної довіри та підтримки діяльності органів внутрішніх справ.

Дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов`язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання. Громадянин України, який працює або приймається на службу в органах внутрішніх справ, ознайомлюється з вимогами цих Правил (п.п. 2.1.-2.3. розділу ІІ Правил).

Відповідно до пп. 2.2. п. 2 розділу ІІІ Правил професійний обов`язок працівника, як одна із моральних основ служби в органах внутрішніх справ, полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Згідно з пп. 4.1. п. 4 розділу ІІІ Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов`язання, в тому числі бути прикладом безумовного дотримання вимог закону та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Бездоганне виконання моральних зобов`язань, в свою чергу, забезпечує право працівника на суспільну довіру, повагу, визнання і підтримку громадян, що передбачено пп. 4.2. п. 4 розділу ІІІ Правил.

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 розділу IV Правил поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію України», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію України», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію України», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) затверджений законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV і визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни, яка полягає у дотриманні Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, про що свідчать ч. 1 ст. 1, ст. 2 Дисциплінарного статуту.

Обов`язки осіб рядового і начальницького складу визначені ст. 7 Дисциплінарного статуту, згідно з ч. 1 якої службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини шостої статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів. Доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмування (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до підпунктів 2.5, 2.6 Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Підпунктом 6.32 пункту 6.3 Інструкції передбачено, що особа, стосовно якої проводиться розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення (пункт 6 Інструкції).

Так, обов`язки начальника визначено статтею 8 Дисциплінарного статуту відповідно до якої начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов`язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Отже, з вказаного вбачається, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати.

Так, у ході проведення службового розслідування було встановлено, що 18.11.2016 слідчим управлінням прокуратури м. Києва за матеріалами УВБ в м. Києві ДВБ НП України розпочато кримінальне провадження № 0001135 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ухвал Дніпровського районного суду, досудовим розслідуванням встановлено, що організованою групою у складі начальника управління - головного бухгалтера УФЗБО ГУНП у м. Києві ОСОБА_5, головного спеціаліста відділу організації оплати праці цього ж управління ОСОБА_4, голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації атестованих працівників ППОП № 2 ОСОБА_3, командира ППОП № 2 полковника поліції ОСОБА_1 та заступника командира ППОП № 2 з логістики та матеріально-технічного забезпечення підполковника поліції ОСОБА_2 упродовж 2016-2017 років розроблено та реалізовано злочинну схему привласнення бюджетних коштів на загальну суму приблизно 6 000 000 грн, яка полягала у нарахуванні окремим працівникам ППОП № 2 грошових коштів для виплати премій та подальшій видачі особовому складу лише половини від нарахованої суми премій.

Вивченням причин та умов, які сприяли скоєнню надзвичайної події, встановлено, що полковник поліції ОСОБА_1 проходячи службу на посадах командира полку поліції особливого призначення № 2 та заступника командира з логістики та матеріально-технічного забезпечення цього ж полку, нехтуючи інтересами служби, свідомо ігноруючи вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства та неухильного виконання вимог статутів і наказів, спільно із начальником управління - головним бухгалтером УФЗБО ОСОБА_5, головним спеціалістом відділу організації оплати праці УФЗБО ОСОБА_4 та головою профспілки атестованих працівників ППОП № 2 ОСОБА_3 отримували щомісячно кошти на преміювання особового складу ППОП № 2 та привласнювали їх частину у розмірі 50 % шляхом невидачі працівникам полку та фальсифікуючи документи фінансово-господарської звітності.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що на підставі наказу ГУНП у м. Києві від 14.02.2017 № 150 у період з 13.02.2017 по 16.02.2017 комісією у складі працівників управління кадрового забезпечення, управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, управління превентивної діяльності та відділу внутрішнього аудиту проведено позапланову перевірку оперативно-службової діяльності та вивчено особисту роль керівного складу в управлінні фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку та полку поліції особливого призначення № 2.

Перевіркою плану оперативно-службової діяльності полку поліції особливого призначення № 2, який розроблений та затверджений командиром полку ОСОБА_1 , установлено, що пункти плану виконуються формально, інформація в довідкових матеріалах викладена поверхнево без конкретних результатів виконання. У порушення вимог Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 24.12.2015 № 202, план-оперативної діяльності не містить пріоритетних напрямків роботи. Відсутні протоколи про проведення заслуховувань результатів роботи з визначеними рішеннями та подальшими заходами.

Командиром ППОП № 2 ОСОБА_1 та його заступниками в порушення вимог п. 3 розділу І Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 № 503, контроль за виконанням документів у підрозділі здійснювався неналежним чином, постійний моніторинг стану виконання завдань, перевірка досягнутих результатів, співставлення їх з результатами, які передбачено отримати під час виконання поставлених завдань, виявлення причин та умов, що призвели до невиконання, неналежного або невчасного виконання документів, проведення, у разі потреби, поглибленого вивчення і перевірки стану виконання документів не проводились.

Крім того, керівництвом ППОП № 2 не розроблено чітку систему контролю за реалізацією планів, надходженням матеріалів про виконання запланованих заходів з підпорядкованих підрозділів, що у свою чергу призвело до відсутності контролю з боку керівників підрозділу за повнотою та достовірністю їх виконання.

Перевіркою канцелярії ППОП № 2 встановлено, що командиром полку протягом 2016 року допущено систематичні порушення вимог ч. 2 п. 2 розділу III Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України,

Таким чином, у ході проведення службового розслідування встановлено, що командир полку поліції особливого призначення № 2 полковник поліції ОСОБА_1 , не організував роботу підпорядкованих підрозділів та не забезпечив належний контроль за станом оперативно-службової діяльності, дисципліни та законності.

Опитаний у ході проведення службового розслідування командир полку поліції особливого призначення № 2 полковник поліції ОСОБА_1 повідомив, що прокуратурою м. Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001135, у рамках якого йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. На теперішній час ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва його відсторонено від займаної посади. У зв`язку із викладеним, надавати будь-які покази стосовно досудового розслідування він не вбачає за потрібне.

Саме за наслідками проведеного службового розслідування наказом ГУНП у м. Києві від 24.03.2017 № 222 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності контролю за станом оперативно службової діяльності, дисципліни та законності в підпорядкованому підрозділі унаслідок порушення вимог ст. 8 розділу II Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на командира полку поліції особливого призначення №2 ГУНП у м. Києві полковника поліції Післярюка Ігоря Павловича накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що позивач своїми діями грубо порушив службову дисципліну, що є складовою дисциплінарного проступку.

Згідно ст. 18 Дисциплінарного статуту, таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з посади, вважається виконаним після видання наказу по особовому складу.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не оскаржував висновок службового розслідування, яким було встановлено факт та обставини порушення ним службової дисципліни, а також на підставі якого було прийняте рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, даний факт вказує на фактичну згоду позивача із об`єктивністю викладених обставин у висновку службового розслідування та відповідно, прийнятого відносно нього рішення.

Таки чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ ГУНП у м. Києві №222 від 24.03.2017 був прийнятий на підставі службового розслідування, проведеного у відповідності до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за наслідками якого й було прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення останнього з посади.

Доводи апелянта про протиправність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки дані дії вчинені виключно на підставі наказу № 222 від 24.03.2017, який в свою чергу, прийнятий на підставі висновку службового розслідування, у відповідності до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Отже, враховуючи те, що підставою для вчинення відповідачем дій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві, став наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 222 від 24.03.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення №2», який не оскаржувався позивачем та є чинним, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині щодо звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП у м. Києві та зобов`язання відповідача скасувати даний наказ, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в м. Києві скасувати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду дільничного інспектора Святошинського управління поліції НП України в м. Києві, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту наказу № 355о/с від 20.04.2017, яким полковника поліції ОСОБА_1 призначено дільничним офіцером поліції, даний розпорядчий документ прийнятий на підставі наказу № 222 від 24.03.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку особливого призначення № 2».

При цьому, враховуючи те, що вище встановлено правомірність дій відповідача щодо звільнення позивача на підставі наказу № 222 від 24.03.2017, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в позові в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача скасувати наказ № 355о/с.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 08.07.2019.