Справа № 200/6725/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р. Справа№200/6725/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач) про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, просив стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме за 358 робочих днів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2017 року наказом № 1018-о позивача було звільнено з посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 № 1018-о від 06.09.2017 року та поновлено його на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів юридичного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 07.09.2017 року.

Позивачем не було заявлено у справі про поновлення його посаді вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

24 червня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року у справі № 200/114/18-а обставини по яких ОСОБА_1 тривалий час не був присутній на роботі за що останнього було звільнено не залежали від Офісу великих платників податків ДФС, так як останньому було невідомо з яких обставин позивач не вийшов на роботу та не виконував свої посадові обов`язки, враховуючи наведене, факт вимушеного прогулу ніяким чином не залежав від дій роботодавця. Крім того відповідачем було звернуто увагу суду на те, що при поданні позовної заяви позивач пропустив строк звернення до суду. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 18 квітня 2017 року відповідно до наказу № 466-о був призначений на посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів юридичного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

06 вересня 2017 року згідно з наказом № 1018-о ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 1018-о від 06.09.2017 року, зобов`язання вчинити дії щодо поновлення на роботі - задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 № 1018-о від 06.09.2017 року та поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів юридичного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 07.09.2017 року. В іншій частини позовних вимог - відмолено.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили 02 травня 2019 року.

В адміністративному позові про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі ОСОБА_1 не заявляв вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є встановлення наявності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.09.2017 року по 11.02.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Приписами ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить жодних застережень, що власник або уповноважений ним орган може не відповідати за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушенні законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Таким чином у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь - яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Що стосується періоду нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 06.09.2017 позивач звільнений із посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів юридичного управління Офісу великих платників податків ДФС на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що було досліджено Донецьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи № 200/11488/18-а, та не заперечується сторонами.

Отже, відлік строку має рахуватися з 07.09.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позивача поновлено на посаді.

А отже період за який відповідач повинен був сплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.09.2017 року по 11.02.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100, Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Останнім абзацом пункту 4 Порядку № 100, передбачено в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так, відповідно до табелів обліку робочого часу юридичного управління за травень - серпень 2017 року, які містяться в матеріалах справи, та первинних документів, які підтверджують відсутність на робочому місці позивача (копії листків непрацездатності та витяги з наказів про надання відпустки), ОСОБА_1 відпрацьовано нуль робочих днів протягом чотирьох місяців.

Враховуючи зазначене, розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу виходячи з установленого посадового окладу з урахуванням коефіцієнту підвищення складає 78978,50 грн. (з 07 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року - 3801/21х17=3077,00 грн.) + (з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 3801х3=11403 грн.) + (з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 4800х12 = 57600 грн.) + (з 01 січня 2019 року по 11 лютого 2019 року - 5110 + 5110/20х7).

При цьому пунктом 3 розділу ІІІ Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Правова позиція аналогічного змісту щодо правильності застосування норми статті 235 Кодексу законів про працю України та Порядку наведена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц.

Щодо посилання відповідача на пропущений строк ОСОБА_1 при зверненні із даним позовом до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 02 листопада 2016 року (№ 6-1395цс16), вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці та відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду (ухвала ВССУ від 25.09.2017 року у справі № 233/30/16-ц).

Враховуючи, що даний спір виник у зв`язку із невиплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення позивача з посади, а тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_1 він просить стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме за 358 робочих днів.

Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 78978,50 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи із змісту позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належать задоволенню частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачу у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на робіт звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових відносинах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ) про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07.09.2017 року по 11.02.2019 року у розмірі 78978 (сімдесят вісім тисяч дев`яносто сімдесят вісім) грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко