Справа № 814/1828/17
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 липня 2019 року

м. Київ

справа №814/1828/17

адміністративне провадження №К/9901/18554/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року у справі № 814/1828/17 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Баштанський сирзавод" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 19 червня 2017 року № 473-49, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Баштанський сирзавод" звернулось в суд із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправною і скасувати податкову вимогу від 19 червня 2017 року № 473-49, якою нараховано пеню в розмірі 1 685 307,21 грн., а також зобов`язати відповідача здійснити відповідне коригування в інтегрованій картці позивача та привести її у відповідність в частині нарахованої пені.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Баштанський сирзавод" задоволено: податкову вимогу № 473-49, прийняту 19 червня 2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України визнано протиправною і скасовано; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України протягом п`яти робочих днів з моменту набрання рішенням суду в даній адміністративній справі законної сили, здійснити коригування в інтегрованій картці платника податків товариства з додатковою відповідальністю "Баштанський сирзавод" (вул. Заводська, 4, м. Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100, код 00446500) щодо пені.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року - без змін.

27 червня 2019 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року, яку в системі "Діловодство спеціалізованого суду" зареєстровано 2 липня 2019 року. Відповідач просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року прийнято у письмовому провадженні, повний її текст складено цього ж дня. Касаційну скаргу подано 27 червня 2019 року, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

В касаційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання обґрунтовано тим, що касаційна скарга на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року вже подавалась, проте ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2018 року була повернута. Крім того, відповідач зазначає, що ним вживались заходи з метою сплати судового збору, однак враховуючи, що з початком календарного року затверджуються нові кошториси державних установ, підприємств та організацій, яким виділяються квоти для їх діяльності, до органів казначейської служби з метою сплати судового збору звернутися не було можливості.

Розглянувши вказане клоптання, Суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Із зазначеною правовою нормою Основного Закону України кореспондуються пункт сьомий частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою закріплено право учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Механізм реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано главою 2 розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 329 якого встановлено строк для подання касаційної скарги.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і заявників, які, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене відповідач не був позбавлений можливості протягом усього бюджетного року здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору, на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому мав право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення своєчасної сплати судового збору з урахуванням усіх обставин, які впливають на тривалість процедури виділення і узгодження, видатків, проведення відповідних платежів.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

В контексті наведеного, зважаючи на положення вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Слід зазначити, що вчасна подача первинної касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що касаційну скаргу, подану у серпні 2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року, ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2018 року вже було повернуто з підстав недодання документа, що підтверджує повноваження представника відповідача. Згідно платіжного доручення від 20 червня 2019 року №1364, судовий збір за подання касаційної скарги оплачено 21 червня 2019 року. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття заходів з серпня 2018 року по червень 2019 року з метою оскарження судових рішень, зокрема і щодо сплати судового збору.

Інших поважних причин неможливості звернення до суду касаційної інстанції у строк встановлений статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України скаржником не наведено.

Зважаючи на викладене, підстави, наведені в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними.

Частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд вважає за необхідне встановити десятиденний строк від дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання суду касаційної інстанції належних доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою у строк, визначений законом, або вказати інші підстави для поновлення цього строку.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 329, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України строку на касаційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року.

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року у справі № 814/1828/17 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Баштанський сирзавод" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 19 червня 2017 року № 473-49, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без руху.

Встановити особі, що подала касаційну скаргу, десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх