Справа № 808/1355/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1355/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

у справі № 808/1355/18

за позовом Головного управління ДФС у Запорізькій області

до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою»

про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», в якому просило стягнути кошти з рахунків у всіх банках, що обслуговують Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», а також за рахунок готівки, що належить такому платнику, на користь УК у Олександрівському районі м. Запоріжжя податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 646282,76 грн., з земельного податку з юридичних осіб в сумі 58847 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.02.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з рахунків платника податків у всіх банках, обслуговуючих підприємство, а також за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 386380,91 грн. на користь УК у Олександрівському районі м. Запоріжжя. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сплачена сума податкового боргу за платіжним дорученням № 634 від 25.07.2018 зарахована податковим органом відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного суду. Відповідач зазначає, що ним сплачено податковий борг в розмірі, який був підставою для подання даної позовної заяви, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає винесене судом першої інстанції рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Позивачем поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про правомірність своїх дій щодо зарахування сплаченої суми податкового бору за платіжним дорученням № 634 від 25.07.2018 в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, підставою для звернення контролюючого органу до адміністративного суду з цим позовом є наявність у ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут «Землеустрою» податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 646282,76 грн. та з земельного податку з юридичних осіб у сумі 58847,00 грн.

Податковий борг ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут «Землеустрою» із земельного податку з юридичних осіб виник у зв`язку з несплатою в уставлені строки самостійно узгоджених грошових зобов`язань з плати за землю за 2016, 2017 роки відповідно до поданих контролюючому органу податкових декларацій.

Крім того, на підставі пп.129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань відповідачу нарахована пеня з земельного податку у розмірі 15267,49 грн.

Проти визначеної позивачем суми податкового боргу з земельного податку відповідач не заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції подано платіжне доручення від 29.05.2018 №616, згідно якому відповідачем сплачено заборгованість з земельного податку у розмірі 98555,27 грн. (а.с.69).

З огляду на встановлені обставини, приймаючи до уваги підтверджений позивачем факт відсутності у відповідача податкового боргу з земельного податку у зв`язку з його погашенням, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Частково задовольняючи позов про стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 386380,91 грн., суд виходив з таких обставин.

06.12.2017 відповідачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість № за листопад 2017 року, відповідно до якої підприємством самостійно були визначені податкові зобов`язання за звітний період у розмірі 251342 грн. (а.с.16) з терміном сплати до 30.12.2017.

18.01.2018 відповідачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість № за грудень 2017 року, відповідно до якої підприємством самостійно були визначені податкові зобов`язання за звітний період у розмірі 345700 грн. (а.с.17) з терміном сплати до 30.01.2018.

19.02.2018 відповідачем до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість № за січень 2018 року, відповідно до якої підприємством самостійно були визначені податкові зобов`язання за звітний період у розмірі 47223 грн. (а.с.18) з терміном сплати до 02.03.2018.

Загальна сума самостійно визначених платником податку грошових зобов`язань з податку на додану вартість за вказані періоди становила 644265 грн.

На підставі пп.129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань відповідачу нарахована пеня з податку на додану вартість у розмірі 2017,76 грн.

У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України в редакції на час звернення позивача до суду податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.54.1. ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України).

За правилами п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п.59.3, 59.4 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі наведеної норми ст.59 ПК України позивачем сформовано податкову вимогу форми «Ю» №1560-25 від 04.12.2014 на суму 24410,88 грн., яка отримана уповноваженою особою відповідача 08.12.2014 (а.с.41).

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, у зв`язку з несплатою відповідачем у законодавчо встановлені строки грошового зобов`язання з податку на додану вартість за листопад 2017 року січень 2018 року сума 646282,76 грн. (з урахуванням пені 2017,76 грн.) у відповідності до вищенаведених приписів чинного податкового законодавства набула статусу податкового боргу.

Згідно пп. 95.1 та 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п.95.4 ст.95 ПК України).

Виходячи з викладеного, а також враховуючи приписи пп.20.1.19, 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, заявлені контролюючим органом позовні вимоги, з огляду на встановлені вище обставини, в повній мірі узгоджуються з наведеними приписами Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в ході вирішення спору в суді першої інстанції подано платіжне доручення від 25.07.2018 №634 на суму 644265,00 грн. з призначенням платежу - погашення боргу з ПДВ по деклараціям № від 06.12.2017, № від 18.01.2018, № від 19.02.2018, у зв`язку з чим, за твердженням відповідача, станом на момент ухвалення рішення суду у цій справі визначений позивачем податковий борг сплачений, підстави для його стягнення в судовому порядку відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з рахунків платника податків у всіх банках обслуговуючих відповідача, а також за рахунок готівки, що належить відповідачу, податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 386380,91 грн., суд першої інстанції виходив з положень п. 87.9 ст. 87 ПК України і встановленого факту, що на момент розгляду справи за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 386380,91 грн., з якого не сплачені грошові зобов`язання за податковими деклараціями від 18.01.2018, від 19.02.2018 та пеня у сумі 2017,76 грн.

Згідно з п.89 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов`язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, даних інтегрованої картки платника (відповідача) з податку на додану вартість, станом на 31.12.2017 сальдо становило 829909,69 грн. недоїмка з урахуванням суми грошового зобов`язання, визначеної в податковій декларації № від 06.12.2017 - 251342 грн.

02.03.2018 (термін сплати грошового зобов`язання за податковою декларацією № від 19.02.2018) недоїмка збільшилась, становила 1220825,63 грн., в тому числі за рахунок сум, визначених в податкових деклараціях № від 18.01.2018 - 345700 грн., № від 19.02.2018 - 47223 грн.

Отже, цілком правомірним є зарахування здійсненого відповідачем платежу згідно платіжного доручення від 25.07.2018 №634 на суму 644265,00 грн. в рахунок зменшення боргу минулих періодів.

З даних цієї ж інтегрованої картки платника убачається, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції за відповідачем рахувався податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 386380,91 грн., який складається з несплачених грошових зобов`язань за податковими деклараціями від 18.01.2018, від 19.02.2018 та пеня у сумі 2017,76 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 808/1355/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко