Справа № 808/480/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2019 року

Київ

справа №808/480/17

адміністративне провадження №К/9901/18283/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2017 у складі судді Нестеренко Л.О. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у складі колегії суддів: Дадим Ю.М.(головуючий), Богданенка І.Ю., Уханенка С.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія), третя особа - Ліквідаційна комісія Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування наказу,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС».

2. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2017 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС».

2.1. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 30.08.1987 по 28.04.2016 року.

3.2. Згідно з наказом ГУМВС від 20.05.2015 №185о/с, виконання обов`язків начальника штабу ГУМВС, на період невикористаної частини чергової відпустки за 2014 рік полковника міліції ОСОБА_2 , покладено на полковника міліції ОСОБА_1 - заступника начальника штабу-начальника чергової частини ГУМВС, з 15 травня до 14 червня 2015 року.

3.3. Відповідно до Висновку службового розслідування №3/І-4758 від 01.09.2015, затвердженого 31.08.2015 встановлено, що 19.05.2015 ОСОБА_3 на ім`я начальника ГУМВС в області подано рапорт з проханням звільнити її з ОВС України з 19.05.2015, у зв`язку із тим, що її не влаштовує заробітна плата та графік роботи. На підставі зібраних відповідно до вимог чинного законодавства України документів, наказом ГУМВС від 19.05.2015 №183о/с ОСОБА_3 звільнено з ОВС України за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. У день звільнення ОСОБА_3 отримала трудову книжку, довідку розрахунок та обхідний лист, про що свідчить її власноручний запис у послужному списку особової справи. Під час отримання зазначених документів ОСОБА_3 не висловлювала бажання змінити прийняте нею рішення про звільнення з ОВС. 19.05.2015 ОСОБА_3 складено рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення з ОВС України, у якому вона виклала прохання свій рапорт на звільнення з ОВС від 19.05.2015 не розглядати, оскільки під час його написання керувалась емоціями, однак, обміркувавши, прийняла рішення щодо залишення на службі в ОВС. Вказаний рапорт 19.05.2015 зареєстровано до Журналу обліку вхідної кореспонденції» штабу ГУМВС в області за №590. Згідно «Журналу обліку вхідної кореспонденції» штабу ГУМВС України в Запорізькій області (інв. №354, розпочатий 01.01.2015), рапорт ОСОБА_3 є останнім зареєстрованим 19.05.2015 документом. У графі №10 вказаного журналу (номер справи, тому, до якої підшито документ) зазначено, що рапорт ОСОБА_3. знаходиться у томі 1 справи №1.24. У графах №7 (резолюція керівника органу) та №8 (підпис особи, якій передано документ на виконання, і дата) зазначеного вище журналу, відповідні записи відсутні. На вказаному рапорті ОСОБА_3 відсутні резолюції керівництва ЗМУ та ГУМВС України в Запорізькій області, які б підтвердили факт його розгляду 19.05.2015 або у будь-який інший день.

3.4. Також встановлено, що згідно наказу ГУМВС від 20.05.2015 №185о/с, виконання обов`язків начальника штабу ГУМВС, на період невикористаної частини чергової відпустки за 2014 рік полковника міліції ОСОБА_2 , покладено на полковника міліції ОСОБА_1 - заступника начальника штабу-начальника чергової частини ГУМВС, з 15 травня до 14 червня 2015 року. Далі встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.07.2015 в адміністративній справі №808/2796/15 за позовом ОСОБА_3 до ГУМВС в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення неправомірним та поновлення на роботі, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю, з ЗМУ ГУМВС в області на користь ОСОБА_3 стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 2925 грн 26 коп. У постанові суду, зокрема, зазначено, що рапорт ОСОБА_3. про відкликання рапорту на звільнення складений на ім`я начальника ГУМВС України в Запорізькій області, тому розгляд його повинен був відбуватись керівником, для прийняття відповідного рішення по суті рапорту. Рапорт ОСОБА_3. про відкликання рапорту про звільнення не доведено до відома керівництва та не розглянуто.

3.5. Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області 16.09.2015 було прийнято наказ №2993 «Про покарання працівника ГУМВС».

3.6. Відповідно до вказаного наказу, за порушення службової дисципліни, вимог п.п.2.6.36, 2.10.7, 2.10.8, 2.10.9 Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 №747, внаслідок чого керівництво ГУМВС було позбавлено можливості розглянути рапорт ОСОБА_3 від 19.05.2015 року про відкликання рапорту про звільнення з ОВС України за власним бажанням, прийняти по ньому рішення, передбачене Законом, а у подальшому призвело до скасування Запорізьким окружним адміністративним судом Наказу ГУНП України в Запорізькій області від 19.05.2015 року №183 о/с у частині звільнення ОСОБА_3 з ОВС, поновлення її на службі та стягнення з ЗМУ ГУМВС на користь останньої грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 2925 грн 26 коп., заступнику начальника штабу - начальнику чергової частини ГУМВС України в Запорізькій області полковнику міліції ОСОБА_1 оголошено догану, та відповідно до вимог наказу ГУМВС області від 26.10.2010 року №1640 знижено розмір щомісячної премії на 30% строком на один місяць.

4. Вважаючи дії відповідача щодо прийняття вказаного наказу протиправними, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

5. Задовольняючи позовні вимоги суди попередній інстанцій виходили з того, що наказ начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС» прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

5.1. Крім того при прийнятті оскаржуваного наказу було допущено ряд порушень, а саме відповідачем не надано до суду жодного документу, який свідчив би про оголошення змісту наказу ГУМВС України від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС» особовому складу вищезначеного органу внутрішніх справ.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

6. Відповідач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

7. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неповно досліджено докази і не встановлено всі обставини справи, та як наслідок неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

8. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин та доказів.

9. Відповідач правом подачі відзиву на касаційну скаргу не скористався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

10. Конституція України

Відповідно до частини 2 статті 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

11. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

11.1. Частиною 3 статті 2 встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

12. Закон України «Про міліцію» від 23.02.2012 №4447-VI (діяв на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

12.1. Відповідно до частини 5 статті 25 зазначеного Закону службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

12.2. В свою чергу, сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

13. Закон України «Про Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460

13.1. Відповідно до частини першої 1 статті 1 Статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

13.2. Як зазначено у статті 2 Статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

13.3. Згідно статті 13 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

13.4. Відповідно до частини 6 статті 14 Статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

14. Наказ Міністерство внутрішніх справ України №505 від 25.05.2013 «Про організацію діяльності штабних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України», яким затверджено Положення про штаб міського, районного та лінійного органу внутрішніх справ головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті (діяв на час виникнення спірних правовідносин).

14.1. У п.1.1. Розділу І Положення зазначено, що штаб є самостійним підрозділом міського, районного та лінійного органу внутрішніх справ головного управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, який забезпечує координацію, аналіз, планування, контроль та узгодження дій міських, районних, лінійних органів внутрішніх справ (далі - територіальні органи внутрішніх справ) з питань захисту прав і свобод громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, охорони громадського порядку і забезпечення громадської безпеки.

14.2. Відповідно до п.5.1-п.5.9 Розділу V Положення обов`язки начальника штабу здійснює безпосереднє керівництво та організовує роботу штабу, відповідає за належне виконання покладених на підрозділ завдань і функцій. Затверджує функціональні обов`язки працівників штабу. Подає керівництву територіального органу внутрішніх справ пропозиції щодо оцінки стану протидії злочинності, забезпечення ефективності оперативно-службової діяльності територіального органу внутрішніх справ, заходів щодо вдосконалення їх роботи. За дорученням керівництва територіального органу внутрішніх справ представляє територіальний орган внутрішніх справ в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування з питань, що належать до компетенції штабу. Координує дії підрозділів територіального органу внутрішніх справ під час виконання комплексних завдань щодо посилення протидії злочинності та охорони громадського порядку. Заслуховує звіти працівників штабу про виконання ними функціональних обов`язків. Подає пропозиції керівнику територіального органу внутрішніх справ щодо проведення перевірок підрозділів територіального органу внутрішніх справ. За дорученням керівництва територіального органу внутрішніх справ організовує проведення службових перевірок у відповідності до чинного законодавства. Вносить керівництву територіального органу внутрішніх справ пропозиції щодо вдосконалення структури і визначення штатної чисельності штабних підрозділів».

15. Наказ Міністерства внутрішніх справ « Про затвердження Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України», від 23.08.2012 №747

15.1. Згідно з п.1.1 Розділу І Інструкція встановлює обов`язковий для виконання в структурних підрозділах апарату Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях (далі - ГУМВС, УМВС), органах та підрозділах внутрішніх справ, науково-дослідних установах, вищих навчальних закладах МВС, підприємствах, установах, організаціях, що належать до сфери управління МВС (далі - ОВС, органи внутрішніх справ), порядок підготовки, обліку, зберігання, використання та знищення документів, справ, видань, що не містять секретних відомостей (далі - Інструкція).

15.2. Відповідно до пп.2.6.36. п.2.6 Розділу ІІ Інструкції документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

15.3. Згідно з вимогами пп.2.10.7 п.2.10 Розділу ІІ Інструкції кореспонденцію, що надходить до структурних підрозділів МВС, ГУМВС, УМВС, міських, районних, лінійних органів внутрішніх справ і підпорядкованих їм підрозділів, доповідають керівництву, після чого передають виконавцям. Телеграми, телефонограми та електронні повідомлення, що надходять до чергової частини, доповідаються керівництву і передаються виконавцям працівниками чергової частини.».

15.4. Як передбачено пп.2.10.8, пп.2.10.9 п.2.10 Розділу ІІ Інструкції результати розгляду документів керівництво фіксує в резолюції відповідно до вимог пункту 2.12 цієї Інструкції. Видачу з канцелярії документів для виконання проводять тільки під розписку у відповідних формах обліку з проставлянням дати.

16. Наказ Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» №230 від 12.03.2012 (діяв на час виникнення спірних правовідносин)

16.1. Відповідно до п.1.2. Розділу І зазначеної Інструкції, визначення та скорочення, що вживаються в цій Інструкції, мають такі значення: особи РНС - особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України;

16.2. У п.6.3. Розділу VІ Інструкції встановлено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.».

16.3. Як, зокрема, зазначено у п.8.3 Розділу VІІІ Інструкції в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: (…) час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; (…) наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; (…).

17. Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

18. З аналізу наведених норм не вбачається, які саме обов`язків не виконав (або неналежним чином виконав) ОСОБА_1 будучи виконуючим обов`язки начальника штабу - начальника чергової частини ГУМВС України в Запорізькій області. Таких відомостей ні висновок службового розслідування №3/І-4758 від 01.09.2015, ні наказ начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС» у собі не містять.

19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем документально не доведено, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки начальника штабу - начальника чергової частини ГУМВС України в Запорізькій області був відповідальним за реєстрацію кореспонденції та доповідь про її надходження керівництву.

20. Необхідно зауважити, що відповідачем не надано до суду жодного документу, який свідчив би про оголошення змісту наказу ГУМВС України від 16.09.2015 №2993 «Про покарання працівника ГУМВС» особовому складу вищеозначеного органу внутрішніх справ.

21. Крім того, відповідачем документально не доведено додержання прав ОСОБА_1 при проведенні службового розслідування, забезпечення реалізації ним своїх прав. Досліджений судами попередніх інстанцій висновок службового розслідування не містить у собі всіх даних, передбачених п.8.3 Розділу VІ «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», що свідчить про його необ`єктивність.

22. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позову.

23. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів.

24. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

25. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

26. З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

27. Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) залишити без задоволення.

28. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 у справі №808/480/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія), третя особа: Ліквідаційна комісія Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без змін.

29. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко