Справа № 320/3487/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 липня 2019 року м. Київ № 320/3487/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву Бориспільської міської ради Київської області до Бориспільської міської державної нотаріальної контори, треті особи: Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась Бориспільська міська рада Київської області з позовом до Бориспільської міської державної нотаріальної контори про скасування арешту кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що позивач звернувся до суду з вимогою скасування арешту від 11.12.2006 р. №4196957, накладеного Бориспільською міською державною нотаріальною конторою на кімнату АДРЕСА_1 .

Як слідує із представлених суду документів, 30.10.2006 р., Бориспільським міськрайонним судом Київської області було винесено ухвалу в порядку забезпечення цивільного позову ЗАТ "Київський страховий дім" до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу.

Одночасно з позовною заявою ЗАТ "Київський страховий дім" подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах ціни позову. У судовому засіданні учасники справи, в тому числі і відповідач, не заперечували про задоволення цієї заяви, тому ухвалою від 30.10.2006 р. позов було забезпечено шляхом накладення арешту на майно відповідача.

07.12.2006 р., на виконання ухвали від 30.10.2006 р. державним виконавцем ДВС у м. Борисполі та Бориспільському районі було винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 29.11.2018 р. кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_1 арештована на підставі постанови Бориспільського ВДВС від 07.12.2006 р.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд зважає на таке:

у статті 19 КАСУ визначені категорії публічно-правових спорів, віднесених до адміністративної юрисдикції:1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорі.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

За визначенням термінів та понять, яке міститься у п.2 ст. 4 КАСУ публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Це основне речове право і основа ринкової економіки, можливість на власний розсуд вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, з належним особі майном. Зокрема, право власності включає в себе три правомочності, які становлять зміст права власності: можливість володіти майном, тобто можливість тримати майно у себе; користуватись майном, тобто можливість використовувати всі корисні властивості майна; розпоряджатись майном, тобто можливість продати, подарувати, знищити майно тощо.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Також власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Цивільний кодекс України, зокрема стаття 16, визначає такі способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а головне визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд у вирішенні питання щодо розмежування підсудності справ у спорах про оскарження дій державних реєстраторів, вчинених на виконання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходить не із складу учасників справи, до якого може бути включено і суб`єкт владних повноважень, а із сутності спірних правовідносин та предмета спору.

Як вказує ВС, якщо предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно, то можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Здійснення такого захисту судом залежить від вирішення питання про те, кому саме належить право користування спірним нерухомим майном та правомірності набуття такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 р. у справі №820/4146/17, від 18.09.2018 р. у справі №823/235/16, від 29.08.2018 р. у справі №807/719/15 звернула увагу, що оскарження рішення про державну реєстрацію, яке є наслідком реалізації сторонами у справі прав на спірне нерухоме майно, підлягає розгляду за правилами господарського чи цивільного судочинства.

У разі, коли позовні вимоги виникли виключно в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій, порушення вимог Закону про державну реєстрацію, то необхідно звертатися до адміністративного суду.

Отже, питання про розмежування юрисдикції поставлено в залежність від предмета обґрунтування позову. У постанові від 25.07.2018 р. у справі №128/3652/16?ц ВП ВС констатувала публічно-правовий характер спору, оскільки предмет і підстава позову жодним чином не пов`язані з майновими правами, виконанням чи невиконанням цивільно-правових угод, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії нотаріуса як державного реєстратора, який діє як суб`єкт владних повноважень.

Із змісту позовної заяви слідує, що 30.08.2013 р. виконавчим комітетом Бориспільської міської ради було прийнято рішення №531 "Про затвердження актів прийняття-передачі гуртожитків комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 ".

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну кімнату в гуртожитку зареєстровано за Бориспільською міською радою. Підставою для його виникнення стало свідоцтво про право власності від 27.01.2014 р. №16808154, видане реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, тому позивач з посиланням на ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, як власник майна, вимагає усунення перешкод у здійсненні ним права користування спірною кімнатою шляхом скасування арешту від 11.12.2006 р. за №4196957, який було накладено Бориспільским міськрайонним судом в порядку забезпечення позову.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а має очевидні ознаки праватно-правового спору, пов`язаного із захистом права власності на нерухоме майно, перешкодою для реалізації права є рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2006 р., яке зафіксоване у Державному речових прав на нерухоме майно.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 24, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Бориспільської міської ради Київської області (8301, м. Бориспіль, Київській шлях, 72) до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області (код 02883736, м. Бориспіль, вул. Івана Франка, 7) про скасування арешту майна.

2. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.