Справа № 320/1170/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 липня 2019 року м. Київ №320/1170/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Броварської міської ради Київській області (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 15), у якому просить:

- визнати протиправним дії щодо відмови у реєстрації місця проживання;

- зобов`язати відповідача зареєструвати позивача у кімнатах АДРЕСА_2 .

Київський окружний адміністративний суд 18.03.2019 постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановив строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали позивачу.

Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою суду від 08.04.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачем 02.05.2019 подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

До суду 03.05.2019 надійшла письмова відповідь позивача на відзив.

За клопотанням відповідача судове засідання 07.05.2019 відкладено на 23.05.2019.

У судовому засіданні 23.05.2019 судом оголошено перерву у зв`язку із необхідністю надання сторонами додаткових доказів.

Судове засідання 18.06.2019 відкладено на 02.07.2019 за клопотанням позивача.

Також, 18.06.2019 до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача у яких він наполягає на тому, що провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю, оскільки правовідносини між сторонами є приватно-правовими, а позовні вимоги заявлені до відповідача є похідними від вимог у приватно-правовому спорі.

У судовому засіданні 02.07.2019 сторони звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно протокольної ухвали суду від 02.07.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з наступним.

Згідно Ордеру №11 ОСОБА_2 є наймачем кімнат АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 11).

Разом з ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрований, зокрема, ОСОБА_3 (том 1, а.с. 12, 13).

Між позивачем і ОСОБА_3 18.12.2018 укладено шлюб (том 1, а.с. 10).

Позивач 21.02.2019 звернулась до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Броварської міської ради Київській області з метою реєстрації місця проживання за фактичною адресою, а саме: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 14).

Відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання за вказаною адресою з посиланням на те, що у позивача відсутній документ, який підтверджує право на проживання.

Вважаючи відмову у реєстрації місця проживання протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 звернулась до суду з метою оскарження протиправного, на її думку, рішення про відмову у реєстрації місця проживання.

При цьому, рішенням Броварської міської ради від 25.12.2014 №1357-50-06 надано згоду на безоплатне прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Бровари гуртожитку по АДРЕСА_3 , який перебував на балансі дочірнього підприємства "Житло" орендного підприємства "Броварижитлобуд" (том 1, а.с. 48).

Рішенням Броварської міської ради від 22.09.2016 №286-18-07 прийнято безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Бровари вказаний гуртожиток, а рішенням від 28.02.2017 №123 - затверджено відповідний акт приймання-передачі (том 1, а.с. 49 - 50, 51).

Отже, даний позов заявлено з метою захисту прав позивача на проживання у кімнатах АДРЕСА_2 . Відповідно, спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.

Приписами ст. 405 Цивільного кодексу України встановлено права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують, зокрема, право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Таким чином, вирішення питання про реєстрацію місця проживання особи залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, права позивача на користування житлом, тобто з цивільним правом.

Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношеннях з власником (користувачем) майна.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі №6-2139цс15, від 02.03.2016 у справі №6-14цс16.

Дані правові позиції узгоджуються також з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №826/13571/17, від 16.05.2018 у справі №337/2535/17, від 27.06.2019 у справі №638/13249/16-а.

Предметом спірних правовідносин є право проживання в гуртожитку. Вимоги ж до відповідача є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю.

Також, відповідно до частини другої статті 238 КАС України, суд при закритті провадження у справі вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору із бюджету.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1538,00 грн., згідно з квитанцією від 05.03.2019 №0.0..1 та від 22.03.2019 №0.0..1 (том 1, а.с. 4, 28).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір". Пунктом 5 частини першої статті 7 цього ж Закону встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 1538,00 грн. з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали видати (надіслати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.