Справа № 400/189/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/189/19
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та стягнення одноразової грошової допомоги в сумі 11024,00 грн., зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині:

- невиплати позивачу одноразової грошової допомоги під час прийняття на військову службу за контрактом у розмірі 11024 гривні;

- невиплати позивачу суми індексації за період проходження військової служби з 07.09.2015 року по 27.09.2018 року;

стягнути з відповідача на користь позивача:

- одноразову грошову допомогу, що передбачалась після прийняття на військову службу за контрактом у розмірі 11024 гривні;

- суму індексації за період проходження військової служби з 07.09.2015 року по 27.09.2018 року;

зобов`язати відповідача провести перерахунок пільгової вислуги років у Збройних Силах України та внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-РС від 23.09.2018 року, а саме змінити: вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 3 роки 00 місяців 21 день, пільгова 00 років 6 місяців 5 днів, на вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 3 роки 00 місяців 21 день, пільгова 00 років 09 місяців 06 дні;

стягнуті виплати перерахувати на картковий рахунок за наступними реквізитами: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», МФО 305299, , р/р НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати йому суму індексації впродовж всього терміну проходження військової служби з урахуванням обставин вказаних в Постанові КМУ № 1078 від 17.07.2003р. Але станом на час звільнення зі служби - 23.09.2018р. й до моменту звернення до суду з відповідним позовом відповідачем не було виплачено відповідних коштів.

Крім того, позивач вважав, що відповідачем не вірно проведено розрахунок пільгової вислуги років відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 05.04.2017р. № 350/350/4/4шт, в якій позивач брав безпосередню участь з 15.11.2016р. по 16.02.2017р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині:

- невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги під час прийняття на військову службу за контрактом;

- невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суми індексації за період проходження військової служби з 01.12.2015 року по 27.09.2018 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ):

- одноразову грошову допомогу, що передбачалась після прийняття на військову службу за контрактом;

- суму індексації за період проходження військової служби з 01.12.2015 року по 27.09.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок пільгової вислуги років у Збройних Силах України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та внести відповідні зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-РС від 23.09.2018 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач в період з 07.09.2015 по 27.09.2018 проходив військову службу за контрактом на посаді рядового складу, за військовою посадою "водій відділення транспортування та перевантаження технічної батареї 208 групи зенітних ракетних дивізіонів військової частини польова пошта НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 )", мав військове звання солдат.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2018 № 22-РС позивача було звільнено із займаної посади на підставі підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (особи, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час дії особливого періоду).

Після звільнення позивач звернувся з запитом до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації щодо сплачених йому сум грошового забезпечення, одноразових виплат, грошових винагород тощо.

Позивач отримав два листи від відповідача від 15.11.2018 за вих. № 350/305/4/405 та від 11.12.2018 за вих. № 350/305/41525, зі змістом яких не погодився та звернувся до суду з відповідним позовом. Також в листах відповідача від 15.11.2018 № 851/Ф та від 10.12.2018 № 882/Ф зазначено, що індексація за весь період проходження військової служби позивачу не нараховувалась та не виплачувалась в зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів у Міністерстві оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 20.10.2018 № 258, позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Корабельного РВК м. Миколаєва.

При звільненні з військової служби позивачу не була нарахована індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, що зазначено у листі відповідача від 13.12.2018 № 1889.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 27.09.2018 є порушенням вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку № 1078 та порушує права позивача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (надалі - Закон № 2011), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закону № 1282).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону № 2011, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На підставі частини 2 та 3 статті 9 Закону № 2011, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

За правилами частини 1 статті 2 Закону № 1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

За змістом статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

На підставі пункту 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Отже, якщо особі належить до виплати індексація грошових доходів, то з 01.12.2015р. згідно норм чинного законодавства.

Слід зазначити, що проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Нормами Закону № 1282 та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Таким чином, ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 27.09.2018 є порушенням вимог Закону № 1282, Порядку № 1078 та порушує права позивача.

Щодо позовної вимоги позивача про виплату сум індексації грошового забезпечення позивача з 07.09.2015р., колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" не має зворотної сили є помилковими, адже її дія спрямована на чинне правове регулювання грошового забезпечення військовослужбовців.

Крім того в тексті вказаної постанови будь-яких обмежень щодо її дії не встановлено.

Також посилання апелянта на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/1150, відповідно до якого, індексація грошового забезпечення військовослужбовців не підлягає нарахуванню до окремого роз`яснення, та на складну фінансово-економічну ситуацію в державі як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, не можуть бути підтвердженням правомірності його дій.

Відсутність бюджетного фінансування для проведення індексації, на яку в своєму відзиві посилається представник відповідача, на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати не впливає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 400/189/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк