Справа № 200/2804/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р. Справа№200/2804/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В., за участю: позивача, представника відповідача Голуба М.І, розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 4 травня 2018 року №0-0529,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення не врахував, що на об`єкти нерухомості, що належать до підкласу 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості» Класифікатора №507, поширюється дія податкової преференції, передбаченої п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу і вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому податкове повідомлення-рішення про нарахування суми податкового зобов`язання в розмірі 7379,20 грн. є протиправним, винесеними з порушеннями норм чинного законодавства України та таким, що підлягає скасуванню.

24 квітня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно п. 266.2.2 статті 266.2 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Проте, оскільки фізична особа підприємець не є юридичною особою та не відповідає поняттю підприємство, яке визначено ст. 62 Господарського кодексу України, фіскальним органом правомірно прийняте податкове повідомлення-рішення. У задоволенні позову просив відмовити.

Представником позивача, 27 травня 2019 року, надано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено перелік платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або житлової нерухомості. При цьому, п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України лише встановлено перелік об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а також містить перелік нерухомості, яка не є об`єктом оподаткування. При цьому поняття «платник податку» не є тотожнім поняттю «об`єкт оподаткування». Тобто, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Позивач вважає, що база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

26 березня 2019 року недоліки позовної заяви усунуті позивачем.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкладено підготовче засідання на 30 травня 2019 року.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року вирішено продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкласти підготовче засідання до 11 червня 2019 року.

Ухвалою від 11 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 2 липня 2019 року.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник Головного управління ДФС у Донецькій області заперечував проти позову та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, видом діяльності якої є: виробництво олії та тваринних жирів (код КВЕД 10.41), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19).

Позивачу на праві приватної власності належить нежиле приміщення «Маслоцех» загальною площею 1153 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності не нерухоме майно (а.с. 15) та довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №156516116 від 15 лютого 2019 року(а.с. 17-18).

У зв`язку із наявністю у позивача права власності на вказану вище будівлю, відповідачем, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №0-0529 від 4 травня 2018 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 7379,20 грн.(а.с. 7).

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що прийнято з порушенням вимог податкового законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі ПК України)

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України). Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За приписами п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать:встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Так, рішенням Олександрівської селищної ради Олександрівського району від 8 червня 2016 року №7/6-111 затверджено Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в Олександрівській селищній раді, підпунктом 4.1 пункту 4 якого, встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. незалежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості та типів таких об`єктів нерухомості з 1 січня 2016 року (а.с.44).

Разом з тим, пп. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів.

Згідно пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади, інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно Державного класифікатора будівлі промисловості до підрозділу «Будівлі нежитлові» віднесено криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. За їх функціональним призначенням (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»)

При цьому, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи, зокрема, 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно ДК 018-2000.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова нерухомість «Маслоцех», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, згідно технічного паспорту та оцінювального акта зазначена будівля є «Маслоцехом» з виробничою площею 1227,9 кв. м. При цьому, актом огляду нежитлового приміщення від 3 червня 2019 року підтверджується, що будівля є «Маслоцехом» і використовується у підприємницькій діяльності, а саме для виготовлення соняшникової олії.

Наведене дає підстави вважати, що належний позивачу «Маслоцех», за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, тому не є об`єктом оподаткування у розумінні пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт як власник такої нерухомості. Тобто, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 січня 2018 року по справі № К/9901/1438/17 № 822/2624/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

До того ж, стосовно тверджень відповідача щодо нарахування позивачеві спірного податкового зобов`язання з підстав статусу позивача власника будівлі як фізичної особи, слід зазначити, що відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно - правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виключення будівель промисловості, що належать на праві власності фізичній особі-підприємцю, з числа об`єктів нерухомості, які за законом не є об`єктами оподаткування, негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами та явно суперечить, визначеним Податковим кодексом України принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу тощо (пп. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України).

Норма п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у пп. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам - підприємцям, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Таким чином, належна позивачу нежитлова будівля «Маслоцех», як будівля промисловості, не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (п. п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця Бут Тетяни Олександрівни підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно квитанції від 18 лютого 2019 року позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., таким чином, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір у зазначеному розмірі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області №0-0529 від 4 травня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП) судовий збір у сумі 768,40 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 2 липня 2019 року за присутності позивача та представникавідповідача, повний текст рішення виготовлений 11 липня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Дмитрієв