Справа № 240/8746/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/8746/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправним та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катерини Анатоліївни від 10 травня 2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катерини Анатоліївни від 11 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59074543 по стягненню виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що на виконанні в Новоград-Волинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження ВП №55326497 з примусового виконання виконавчого листа Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.01.2014 у справі №285/3695/13-ц по стягненню з неї на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором №014/1842/74/110089 в розмірі 622632,13 гривень. Однак, 15 квітня 2019 року вищезазначений виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" зв`язку з тим, що стягувач не виявив бажання залишити за собою майно боржника, яке не було реалізоване на трьох електронних торгах. В подальшому, головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катериною Анатоліївною було винесено постанову від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень, а також постанову від 11 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59074543 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень.

Позивач вважає, що зазначені постанови є протиправними, оскільки частиною 2 статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-VII "Про виконавче провадження" (в редакції від 17.02.2017, яка була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №55326497) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тоді як порядок обчислення суми виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом був введений Законом України від 03.07.2018 №2475-VIIІ, який набрав чинності лише 28 серпня 2018 року, а тому він не може бути застосований до спірних правовідносин. Враховуючи зазначене та той факт, що виконавчий лист Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.01.2014 у справі №285/3695/13-ц був повернутий стягувачу без фактичного стягнення грошових коштів та без фактичної передачі будь-якого майна, позивач вважає, що оскаржувані постанови винесенні з порушенням норм законодавства.

Крім того в підтвердження заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що частиною 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Однак, виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 55326497 був повернутий стягувану постановою державного виконавця від 15 квітня 2019 року, а оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була винесена - 10 травня 2019 року, тобто з порушенням встановленого законом строку.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що оскаржувані постанови є протиправними, а тому підлягають скасуванню, у зв`язку з цим вона звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою від 26 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 240/8746/19 та призначено судове засідання по справі на 02 липня 2019 року о 11:00.

Крім того, зазначеною ухвалою було зобов`язано Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати до суду в судове засідання, що призначене на 01 липня 2019 року, належним чином завірені копії всіх матеріалів виконавчого провадження ВП №55326497 та виконавчого провадження ВП №59074543.

27 червня 2019 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив суд провести судове засідання по справі, яке призначене на 02 липня 2019 року, без участі позивача та його представника (а.с.27-28).

02 липня 2019 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату для надання часу для підготовки до судового засідання (а.с.30-31). У зв`язку з надходженням зазначеного клопотання, судове засідання по справі було перенесено на 10 липня 2019 року об 11:00.

08 липня 2019 року до суду на виконання вимог ухвали від 26 червня 2019 року надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №55326497 та виконавчого провадження ВП №59074543.

10 липня 2019 року до суду надійшов відзив Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Таку позицію відповідач аргументував тим, що 07.12.2017 державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" відкрито виконавче провадження ВП №55326497 з примусового виконання виконавчого листа Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.01.2014 у справі №285/3695/13-ц по стягненню з позивача на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором №014/1842/74/110089 в розмірі 622632,13 гривень. При цьому, пунктом 3 зазначеної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 62263,21 гривень. В подальшому, після повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідач, керуючись п. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що у разі повернена виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини перше статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Така постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 62263,24 гривень була винесена державним виконавцем 10.05.2019. Водночас, відповідач зазначив, що 30.05.2019 начальником відділу здійснено перевірку виконавчого провадження та встановлено, що головним державним виконавцем Пінчук К.А. зареєстроване виконавчі провадження №59074543 в АСВП в порушені законом строк, про що попереджені державного виконавця в подальшому не допускати порушення норм чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вважає, що виконавчі дії були проведені державним виконавцем у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.173-175).

10 липня 2019 року до суду з`явився представник відповідача - Кошман Л.М., позивач та її представник, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, до суду не з`явились. Разом з тим, 10 липня 2019 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без їх участі (а.с.176).

З огляду на зазначене, розгляд адміністративної справи здійснювався за відсутності позивача та її представника.

В судовому засіданні 10 липня 2019 року після пояснень представника відповідача, встановлення всіх обставин справи та дослідження наявних у справі доказів, представником відповідача було подано заяву про проведення подальшого розгляду справи в письмовому провадженні (а.с.183).

З огляду на надходження вказаної заяви, протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання від 10.07.2019, було вирішено перейти до розгляду адміністративної справи № 240/8746/19 в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Статтею 1 Закону України № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виконавче провадження направлено на фактичну реалізацію рішення уповноваженого органу шляхом вчинення заходів примусового характеру, передбачених вказаним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону України №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України №1404-VIII).

З наявних у справі копій матеріалів виконавчого провадження №55326497 суд встановив, що 28 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство "Райфайзен Банк Аваль" звернулося до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою, в якій просило прийняти до виконання виконавчий лист Новоград-Волинського міськрайонного суду м. Житомира № 285/3695/13-ц від 28.01.2014 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №014/1842/74/110089 від 18.05.2007 у розмірі 622632,13 гривень (а.с.46-47).

Частиною 5 статті 26 Закону України №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За наслідками розгляду зазначеної заяви, старшим державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ільчук Ю.О. було винесено постанову від 07.12.2017 про відкриття виконавчого провадження № 55326497 з примусового виконання виконавчого листа Новоград-Волинського міськрайонного суду м.Житомира № 285/3695/13-ц від 28.01.2014 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №014/1842/74/110089 від 18.05.2007 у розмірі 622632,13 гривень (а.с.55 зворотній бік). У пункті 3 вищезазначеної постанови від 07.12.2017 про відкриття виконавчого провадження № 55326497 було зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 62263,21 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону України №1404-VIII також закріплено перелік заходів, що відносяться до заходів примусового виконання рішень та встановлено, що до них належать:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч. 5 ст. 48 Закону України №1404-VIII).

Статтею 50 Закону України №1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

З матеріалів виконавчого провадження № 55326497 вбачається, що в результаті перевірки було встановлено відсутність у позивача коштів у національній та іноземній валютах, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах, на які може бути звернуто стягнення, а тому 31.07.2018 головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову про опис та арешт майна боржника (а.с.63-64), якою було накладено арешт на житловий будинок площею 56,78 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 Закону України №1404-VIII реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Частинами 5 та 6 ст. 61 Закону України №1404-VIII визначено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 61 Закону України №1404-VIII у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Матеріалами виконавчого провадження № 55326497 підтверджено, що арештовані житловий будинок та земельна ділянка, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, тричі виставлялись на реалізацію на електронних торгах, однак так і не були реалізовані.

На виконання вимог ч. 6 ст. 61 Закону України №1404-VIII стягувачу було запропоновано залишити за собою нереалізоване майно, однак боржник відмовився.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України №1404-VIII головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову від 15.04.2019 у ВП №55326497 про повернення виконавчого листа Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.01.2014 у справі №285/3695/13-ц стягувачу (а.с.159).

17 квітня 2019 року начальником Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було здійснено перевірку виконавчого провадження ВП №55326497, за наслідками якої складено постанову, якою зобов`язано головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук К.А. винести постанову про стягнення виконавчого збору і зареєструвати її в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ (а.с.160).

З огляду на зазначене, головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катериною Анатоліївною було винесено постанову від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень (а.с.161), а також постанову від 11 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59074543 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень (а.с.44).

Правомірність зазначених постанов стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, з огляду на положення ст. 58 Конституції України під час винесення відповідачем постанови стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню виконавчого збору, останній мав керуватися Законом України "Про виконавче провадження" в тій редакції, яка була чинною на момент вчинення вищезазначених виконавчих дій.

Статтею 27 Закону України №1404-VIII (в редакції, що була чинною тобто на час винесення оскаржуваних постанов) визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню державним виконавцем залежить від суми, яка підлягала примусовому стягненню, а не від суми, яка була фактично стягнута державним виконавцем, як це зазначає позивач.

При цьому, частиною 3 ст. 40 Закону України №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вже було встановлено судом із матеріалів справи, виконавчий лист Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.01.2014 у справі №285/3695/13-ц був повернутий стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України №1404-VIII (а.с.159), а тому у відповідача були наявні передбачені ч. 3 ст. 40 Закону України №1404-VIII підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані постанову від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень (а.с.161) та постанову від 11 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59074543 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень (а.с.44) Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а самі постанова є правомірною.

З приводу доводів позивача про те, що постанова від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень (а.с.161) винесена з порушенням визначених у ст. 40 Закону України №1404-VIII строків, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 40 Закону України №1404-VIII дійсно передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Так, постанова про повернення виконавчого документа у ВП №55326497 стягувачу була винесена 15.04.2019, тоді як постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень була винесена головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катериною Анатоліївною 10 травня 2019 року.

З даного приводу суд зазначає, що оскаржувана постанова від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень прийнята відповідачем в межах його дисреційних повноважень та за наявності відповідних законодавчо визначених для цього підстав. Натомість порушення відповідачем строку прийняття такого рішення не є істотним та не впливає на протиправність прийнятого рішення по суті.

Аналогічної позиції щодо істотності порушення норм притримується Верховний суд в постанові від 18.10.2018 в справі №806/1316/18, вказуючи з даного приводу наступне: "... відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність.."

В даному випадку порушення процедури прийняття (строку прийняття) постанови від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень не потягло за собою неправлильність зазначеної постанови по суті, а тому доводи позивача в цій частині відхиляються судом.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірність прийнятих постанови від 10 травня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень та постанови від 11 травня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59074543 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №55326497 в розмірі 62263,24 гривень, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул. Соборності, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700; ) про визнання протиправним та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 10 липня 2019 року.

Суддя І.Е.Черняхович