Справа № 260/146/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6279/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Судова-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (головуючий суддя Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст складено 26.04.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в якому просила зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року; компенсацію за невикористаний залишок чергової відпустки за період роботи з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року тривалістю 16 календарних днів та відпустку за період роботи з 27 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 тривалістю 7 календарних днів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 листопада 2014 року по день проведення повного розрахунку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року позов задоволено, стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року у розмірі 8370,05 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористаний залишок чергової відпустки за період роботи з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року тривалістю 16 календарних днів та відпустку за період роботи з 27 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року тривалістю 7 календарних днів у розмірі 2961, 71 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 23 квітня 2019 року у розмірі 141775,77, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Рішення в частині присудження виплати заробітної плати - у межах стягнення за один місяць у розмірі 2768,43 грн допущено до негайного виконання. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області подати звіт про виконання рішення суду у 30 - денний строк з дня набрання ним законної сили.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що воно є незаконним, необґрунтованим та безпідставним, судом невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що положеннями статті 142 Закону України від 07.07.2010 № 2453-У1 «Про судоустрій і статус суддів», який діяв на момент виникнення спірних відносин (надалі - Закон), передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України. Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому за кожним видом та спеціалізацією щодо місцевих та апеляційних судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 14.04.2014 №405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Абзацом 23 статті 1 Закону України від 20.03.2003 №638-1V «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що режим у районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Частиною 2 статті 14 вказаного Закону встановлено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно пункту 3 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Втім рішення про переміщення Амвросіївського районного суду Донецької області та його функціонування на підконтрольній українській владі території області у зазначеному порядку не приймалось.

Заходи правового реагування в районі проведення антитерористичної операції і питання забезпечення доступу громадян та юридичних осіб до суду визначено Законом України від 12.08.2014 №1632-VI1 «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (надалі - Закон №1632).

Статтею 1 Закону №1632 у зв`язку з неможливістю здійснювані правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції було визначено змінній територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення aнтитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд: цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, кримінальних проваджень, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до статті 3 Закону №1632 Державна судова адміністрація України на підставі прийнятих в установленому законом порядку рішень про зміну меж або завершення антитерористичної операції в разі відновлення належних умов діяльності місцевих судів, апеляційних судів, які знаходяться в районі, де проводилася антитерористична операція, направляє до відповідного вищого спеціалізованого суду подання про можливість відновлення роботи відповідного місцевого, апеляційного суду. Голова відповідного вищого спеціалізованого суду видає розпорядження про відновлення роботи визначеного в поданні Державної судової адміністрації України місцевого або апеляційного суду.

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», яке було прийнято відповідно до частини першої статті 1 Закону №1632. на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам, було змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам.

Цивільні справи, справи про адміністративні правопорушення, адміністративні справи і кримінальні провадження, підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області, було визначено передати для забезпечення розгляду Оріхівському районному суду Запорізької області, у зв`язку з чим робота Амвросіївського районною суду Донецької області була припинена. Про припинення роботи суду було повідомлено оголошенням, розміщеним на офіційній веб-сторінці Амвросіївського районного суду в тому числі у розділі «Інформація про суд».

Після ухвалення рішення про зміну підсудності робота суду розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відновлена не була, у зв`язку з чим суд дотепер не функціонує, співробітники суду не виконують своїх посадових обов`язків, їм не нараховується і не виплачується заробітна плата.

В Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р. містяться в тому числі й населені пункти Амвросіївського району Донецької області, на території якого розташовано Амвросіївський районний суд.

Також апелянт зазначає, що фінансування Амвросіївського районного суду, як і інших судів, які знаходяться на тимчасово окупованій території, було припинено. У зв`язку із внесенням змін до кошторису бюджетні призначення на утримання судів у зоні проведення антитерористичної операції наприкінці 2015 року передбачені не були. Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та «Про Державний бюджет України на 2019) рік» фінансове забезпечення роботи таких судів не передбачено, що також свідчить про зупинення їх роботи.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Закон України «Про оплату праці» визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 149 Закону було передбачено, що до штату апарату судів загальної юрисдикції входять, в тому числі, секретарі судового засідання.

Засади діяльності, обсяг посадових обов`язків та основні вимоги щодо їх виконання, права та відповідальність особи, яка займає посаду секретаря судового засідання місцевого загального суду визначаються посадовою інструкцією секретаря судового засідання.

Пунктами 1.2, 1.3. 1.5 Типової посадової інструкції секретаря судового засідання місцевою загального суду, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.07.2005 №86. визначено, що секретар судового засідання є посадовою особою апарату місцевого загального суду, статус якої визначається Законом України «Про державну службу». Секретар судового засідання призначається на посаду та звільняється з посади наказом голови відповідного суду з дотриманням вимог трудового законодавства та законодавства про державну службу України. Секретар судового засідання безпосередньо підпорядкований керівнику апарату суду та судді, з яким працює відповідно до внутрішнього розподілу обов`язків, координує свою діяльність з помічником судді.

Повноваження секретаря судового засідання були визначені Посадовою інструкцією таким чином, що його діяльність пов`язана із безпосереднім справлянням правосуддя суддею і розглядом судових справ. Втім, враховуючи ситуацію, що склалась на тимчасово окупованій території Донецької області після зміни територіальної підсудності судових справ, підсудних Амвросіївському районному суду, і припинення роботи цього суду на підставі Розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивач відповідно до діючого на той час законодавства України не здійснювала і не могла здійснювати своїх службових обов`язків.

Також апелянт зазначає, що з метою врегулювання соціального захисту суддів га працівників апаратів судів Донецької та Луганської областей у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. 23.12.2014 Радою суддів України було ухвалено рішення №' 76. відповідно до якого Державну судову адміністрацію України було зобов`язано, зокрема, забезпечити виплату заробітної плати працівникам апаратів судів, які зараховані до апаратів судів, розміщених на території, підконтрольній українській владі, за період, протягом якого такі працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувалися па тимчасово непідконтрольній території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату зараховано на підставі довідок, виданих територіальними управліннями ДСА України в Донецькій та Луганській областях, але не більше ніж за чотири місяці.

З огляду на те, що позивач була звільнена з посади секретаря судового засідання Амвросіївського районного суду за переведенням до реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області правових підстав для виплати їй заробітної плати відповідно до зазначеного рішення Ради судів України не було.

Апелянт зазначає, що як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально - технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов`язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених статтею 1 13 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №505 було затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, відповідно до пункту 3 якого заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядовою і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Згідно пункту 4 Тимчасового порядку заробітна плата виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на конірольовину територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки.

Амвросіївський районний суд Донецької області не був переміщений з тимчасово окупованої території та відновлення його функціонування на контрольованій території у визначеному порядку компетентним органом не приймалось.

Листом Державної казначейської служби України від 13.10.2014 №14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства» було повідомлено, що згідно статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 №638-lV, постанови управління Національного банку України від 06.08.2014 №466 «Про призупинення здійснення фінансових операції», доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень Кабінет Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, а також банки України, небанківські установи та національний оператор поштового зв`язку, які ( учасниками платіжних систем, призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території. Державна казначейська служба України застерегла розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюються українською владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря судового засідання Амвросіївського районного суду Донецької області з 27 серпня 2009 року по 28 листопада 2014 року. Наказом голови Амвросіївського районного суду Донецької області від 27 серпня 2014 року «Про встановлення простою» № 11 встановлено простій в роботі Амвросіївського районного суду Донецької області з 28 серпня 2014 року безстроково, до завершення антитерористичної операції. Відповідно до вказаного наказу на час встановлення простою у роботі суду судді та працівники апарату суду не мають бути на робочих місцях та збережено у межах кошторису суду середній заробіток для працівників, які підпадають під дію простою. Відповідно до наказу в.о. начальника Головного управління юстиції у Черкаській області «Про проходження стажування ОСОБА_1 » від 26 листопада 2014 року № 2090/к допущено до стажування секретаря судового засідання Амвросіївського районного суду ОСОБА_1 на посаду провідного спеціаліста відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції Черкаської області.

Листом від 28 листопада 2014 року № 8-9/2568 начальник реєстраційної служи Головного управління юстиції у Черкаській області просив голову Амвросіївського районного суду звільнити ОСОБА_1 в порядку переведення для подальшої роботи на посаді провідного спеціалісту відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисянського районного управління юстиції Черкаської області. Наказом заступника керівника апарату Амвросіївського районного суду Донецької області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 28 листопада 2014 року № 56-к звільнено секретаря судового засідання Амвросіївського районного суду Донецької області ОСОБА_1 із займаної посади 28 листопада 2014 року за переведенням для подальшої роботи в реєстраційній службі Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України. Згідно п. 2 вказаного наказу позивачеві при звільненні підлягала виплата компенсації за невикористаний залишок чергової відпустки за період роботи з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року тривалістю 16 календарних днів та відпустку за період роботи з 27 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року тривалістю 7 календарних днів.

Відповідно до довідки ТУ ДСА в Донецькій області № 08-387-15 від 17 квітня 2015 року заробітна плата позивачу останній раз нарахована за серпень 2014 року. З 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з тим, що Амвросіївський районний суд Донецької області розміщений на тимчасово неконтрольованій території. Компенсація за 23 дня невикористаної відпустки при звільненні виплачена не була.

23 березня 2016 року позивач звернулася до Державної судової адміністрації із заявою про виплату заробітної плати, в якій просила вжити заходів щодо нарахування та виплати їй заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року, а також компенсацію за невикористану відпустку. Державна судова адміністрація України листом від 01 квітня 2016 року № Б384-16-417/16 вказану заяву позивача надіслала начальникові ТУ ДСА в Донецькій області для розгляду в межах повноважень. ТУ ДСА в Донецькій області листом від 29 квітня 2016 року № 07-658-18 повідомило позивача про неможливість здійснення нарахування та виплати, зазначених позивачем виплат за вказаний період.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналогічного змісту норми знайшли своє відображення у п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до ст. 2-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України ) Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як уже зазначалось вище, наказом голови Амвросіївського районного суду Донецької області від 27 серпня 2014 року «Про встановлення простою» № 11 встановлено простій в роботі Амвросіївського районного суду Донецької області з 28 серпня 2014 року безстроково, до завершення антитерористичної операції. Відповідно до вказаного наказу на час встановлення простою у роботі суду судді та працівники апарату суду не мають бути на робочих місцях та збережено у межах кошторису суду середній заробіток для працівників, які підлягають під дію простою. Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 р. «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань ДСА України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам змінено підсудність справ Амвросіївського районного суду Донецької області та передано справи підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області для забезпечення розгляду Оріхівському районному суду Запорізької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно з ч. 3 ст. 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Згідно п. 3 наказу Амвросіївського районного суду від 27 серпня 2014 року «Про встановлення простою» збережено у межах кошторису суду середній заробіток для працівників, які підлягають під дію простою. А отже, простій в роботі Амвросіївського районного суду Донецької області відбувся не з вини працівника (позивача), а в силу не контрольованості території міста Донецьк органами державної влади України.

Судом вірно зазначено, що ні положеннями КЗпП, ні Законом України «Про оплату праці» не передбачаються випадки не виплати заробітної плати працівникові, якщо простій у роботі установи відбувся не з вини працівника.

З врахування вище наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року.

Також судом правильно враховано, що відповідно до абз. 1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Оскільки в останні два місяці перед звільненням позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що як розрахункову величину при визначенні розміру середньої заробітної плати необхідно враховувати заробітну плату за попередні двя місяці, а саме: за липень та серпень 2014 року.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Заробітна плата позивача за липень 2014 року складала 3230,37 грн. та за серпень 2014 року - 2306,49 грн (5536,86 грн.). Кількість робочих днів у липні-серпні складає 43 дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 128,77 грн. (5536,86 / 43 роб. дні).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у вересні 2014 року становила - 22 дні, у жовтні 2014 року - 23 дні, у листопаді 2014 року - 20 днів. Таким чином, кількість робочих днів в період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року складає 65 днів.

Суд вірно вважав, що позивачу належить до сплати заробітна плата за період з 01 вересня 2014 року по 28 листопада 2014 року у розмірі 8370,05 грн. (128,77 х 65 роб. дні).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Звільняючи позивача з посади секретаря судового засідання Амвросіївський районний суд Донецької області у наказі про звільнення визначив право позивача на виплату компенсації за невикористаний залишок чергової відпустки за період роботи з 27 серпня 2013 року по 26 серпня 2014 року тривалістю 16 календарних днів та відпустку за період роботи з 27 серпня 2014 року по 28 листопада 2014 року тривалістю 7 календарних днів.

Отже, суд вірно вважав, що позивачеві підлягає компенсація за 23 дні невикористаної відпустки.

Також судом вірно враховано, що згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4- рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпПу взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, якщо ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Абзацом 23 статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 №638-ІV встановлено, що режим у районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Згідно статті 4 цього Закону організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Частиною 2 статті 14 цього Закону встановлено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» банками України зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Листом Державної казначейської служби України від 13 жовтня 2014 року № 14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства» було повідомлено, що згідно статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638, постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій», доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України. Доручень Кабінету Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюються українською владою, а також банки України, небанківські установи та національний оператор національного зв`язку, які є учасниками платіжних систем, зупинили здійснення усіх видів фінансових операцій на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу належить виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 23 квітня 2019 року (по день винесення судом рішення). Кількість робочих днів у період з 29 листопада 2014 року по 23 квітня 2019 року становить 1101 день (у грудні 2014 року - 23 дні, у 2015 році - 251 день, у 2016 році -251 день, у 2017 році - 248 дні, у 2018 році - 250, у січні 2019 року - 21 день, лютому 2019 року - 20 дні, березні 2019 року - 20 дні, квітень 2019 року - 17 днів.).

Таким чином загальна сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29 листопада 2014 року по 23 квітня 2019 року становить 141775,77 (128,77 грн. х 1101 робочий день).

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення, слід зобов`язати ТУ ДСА в Донецькій області подати звіт про виконання основного та додаткового рішення суду, а Ужгородську міську раду про виконання додаткового рішення - у 30 - денний строк з дня набрання ними законної сили.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року по справі № 260/146/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Н.М. Судова-Хомюк

повний текст складено 11.07.2019