Справа № 1640/3197/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 р. Головуючий І інстанції: Клочко К.І. Справа № 1640/3197/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и л а:

12.09.2018 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФО-П ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, яким просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (подалі ГУ ДФС у Полтавській області, контролюючий орган) від 15.08.2018 року:

№ , яким на підставі акта перевірки від 01.01.2018 року № 0331/16/31/РРО/ за порушення ч. 14 ст. 15 Закону України від 19.02.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (подалі Закон № 481/95-ВР в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімально оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (подалі ПК України) і абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до нею застосовано штрафну санкцію у розмірі 17.000 грн;

№ , яким на підставі акта перевірки від 01.01.2018 року № 0331/16/31/РРО/ за порушення ч. 1 ст. 11 ч. 14 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімально оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і абз. 5, 16 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до нею застосовано штрафну санкцію у розмірі 34.000 грн;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що у контролюючого органу не було підстав для проведення перевірки, визначених п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме: інформації про порушення позивачем вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв. Також позивач зазначав, що у відповідача відсутні належні докази на підтвердження фактів реалізації нею алкогольних напоїв.

Заперечуючи проти вимог ФО-П Просяник Т.І., у відзиві на позовну заяву ГУ ДФС у Полтавській області зазначав, що підставою для проведення перевірки слугував п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. При цьому, окрім наявності та/або отримання відповідної інформації контролюючим органом також передбачає окрему підставу для проведення перевірок - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року у задоволенні адміністративного позову ФО-П ОСОБА_1 відмовлено

Суд дійшов висновку, що твердження позивача про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки її господарської діяльності, визначених пп. 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України є помилковим, оскільки зазначена стаття передбачає право контролюючого органу здійснювати фактичну перевірку суб`єктів господарювання також у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, про що зазначено і в наказах Головного управління ДФС у Полтавській області про проведення перевірки позивача № 1850 та № 1849 від 26.07.2018 року.

Судом зазначено, що наведені позивачем у позові рішення Верховного Суду жодним чином не спростовують права Головного управління ДФС у Полтавській області здійснювати фактичні перевірки суб`єктів господарювання на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, позаяк не містять висновків щодо застосування цієї норми.

Посилання позивача на те, що відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки інформації про підстави її проведення позбавило її можливості оскаржити цей наказ судом відхилені з огляду на те, що наявність недоліків у рішенні суб`єкта владних повноважень не перешкоджає його оскарженню, а, навпаки, сприяє.

Такими, що не заслуговують на увагу визнав суд твердження позивача про недоведеність факту реалізації неї алкогольних напоїв, оскільки дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що містять матеріали справи. Зокрема, судом звернуто увагу на пояснення продавця ОСОБА_2 (а.с. 35), опис залишків товару від 26.07.2018року, підписаний позивачем (а.с. 42), товарний чек від 26.07.2018 року, підписаний позивачем (а.с. 47).

При цьому судом врахована та обставина, що під час проведення перевірок магазинів, де позивач здійснює господарську діяльність, було виявлено і порушення щодо незабезпечення проведення розрахункових операцій через РРО. Зазначене порушення позбавило суд можливості додатково пересвідчитися щодо наявності/відсутності факту реалізації позивачем алкогольних напоїв. А також та обставина, що позивач під час перевірки відмовилася надати документи на вимогу посадових осіб контролюючого органу.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з дотриманням критеріїв, визначених ст.. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення її адміністративного позову, посилаючись на те, що відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували правомірність проведення перевірки. ФО-П ОСОБА_1 ставить під сумнів правомірність проведення контрольно-закупної операції, оскільки вважає, що така операція можлива лише під час перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування РРО. Також ФО-П ОСОБА_1 вважає, що відповідачем не доведений факт реалізації нею алкогольних напоїв.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач висловив правову позицію, яку займав під час розгляду справи в суді першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Способом здійснення податкового контролю є перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи)

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пункт 81.1 ст.81 ПК України визначив, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З аналізу наведених норм слідує, що при виконанні функцій, визначених законом, контролюючі органи наділені правом проведення перевірки за умови вручення платнику податків копії наказу та пред`явлення йому направлення на перевірку та службового посвідчення, а не інших документів, які вказують на підстави для проведення фактичної перевірки.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з цим позовом ФО-П ОСОБА_1 не спростовувала ту обставину, що з наказом на проведення перевірки господарська одиниця (магазин, ринок «Мотель»), розташована в АДРЕСА_1 по вул.. Грушевського, № 11, вона була ознайомлена, від підпису в отриманні копію наказу відмовилась. Також позивач не спростовує тієї обставини, що особі, яка здійснювала розрахунки у магазині, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 під розписку у направленнях на проведення перевірки корпія наказу про проведення перевірки була вручена.

Отже, контролюючим органом проведено фактичну перевірку позивача з дотриманням вимог статей 80, 81 ПК України.

Водночас, суд зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Оскільки позивач допустила посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тому передбачене статтею 80 ПК України право контролюючого органу на проведення фактичної перевірки позивача на підставі наказів № 1849 та № 1850 від 26.07.2018 є реалізованим.

Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 20.1.11 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючи органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Судом установлено, що накази відповідача від 26.07.2018 року №№ 1849 та 1850 (ас. 48, 37) про проведення фактичних перевірок позивача за місцями провадження нею господарської діяльності видані з метою контролю щодо дотримання нею норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі: про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками на підставі п.п 20.14 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 80.2.5 ст. 80 ПК України.

Судом встановлено, що до початку перевірки були проведені контрольно-розрахункові операції, а саме:

- у магазині за адресою АДРЕСА_1 було придбано за готівку пиво «Хайніген», 0,5 л. ж/б, сир «Кастело», згідно товарного чека б/н від 26.07.2018 року, виписаного ФО-П ОСОБА_1 особисто на суму 113 грн. Також було придбано пиво «DAB», 0,5 л., ж/б по ціні 35 грн. із застосуванням банківського терміналу № S1PL02М0, чек № 47 від 26.07.2018 року;

- у магазині за адресою АДРЕСА_1 , було придбано шоколад «Choten», макарони дитячі, макарони бантик, вино «SAPIO», 0,75 л., пиво «Berliner Kindl», 0,5 л., ж/б, мило туалетне, пакет, що підтверджується товарним чеком довільної форми, виписаного на вимогу покупця особою, що здійснювала розрахунки ОСОБА_2 на суму 452 грн. із застосуванням банківського терміналу № S1PL02ІМ, чек № 405522 від 26.07.2018 року.

В ході проведення перевірки господарської одиниці позивача (магазину), розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , було встановлено порушення вимог ч. 14 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності ліцензії.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2018 року № 0331/16/31/РРО/ та прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування штрафних санкцій в розмірі 17.000 грн.

В ході проведення перевірки господарської одиниці (магазину), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , фахівцями контролюючого органу встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 14 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності ліцензії. А також порушення ст.. 11 цього Закону, - реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного збору.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2018 № 0330/16/31/РРО/ та прийнято податкове повідомлення - рішення № від 15.08.2018 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 34.000 грн.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюються Законом № 481/95-ВР.

Відповідно до абз. 3 ч.4 ст. 11 цього Закону алкогольні напої, які виробляються в Україні, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пп. 14.1.107 п.14.1 ст. 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Підпунктом 14.1.109 вказаної статті передбачено, що маркуванням алкогольних напоїв є наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з п.226.6 ст.226 ПК України маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки.

Згідно з пунктом 226.9 вказаної статті вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Згідно з п. 226.11 ст. 226 ПК України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Відповідно ч. 1 ст.17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. (Частина 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР - штраф у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень).

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Відповідальність за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії встановлена частиною 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР (штраф у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень).

Механізм застосування фінансових санкцій визначено Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790.

Відповідно до п. 5 цього Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб`єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта підприємницької діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ДФС у Полтавській області у відповідності до вищезазначених положень законодавства правомірно застосовано штрафні санкції до позивача ФО-П ОСОБА_1 за виявлені факти роздрібної торгівлі алкогольними напоями за відсутності ліцензії та не маркованих алкогольних напоїв.

Так, судом встановлено, що факт скоєння позивачем правопорушень підтверджується актами перевірок, поясненнями продавця ОСОБА_2 (а.с. 35), описом залишків товару від 26.07.2018 року за підписом позивача (а.с 42), товарним чеком від 26.07.2018 року за її ж підписом (а.с. 47), актом відмови від надання документів (а.с. 30-31) Судом також встановлено, що позивач ФО-П ОСОБА_1 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв (визначених в актах перевірки) без застосування РРО.

Відповідно до п.п.14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України: реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів це продаж пива, алкогольних напоїв, …безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого використання…незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у кафе, барах, та інших об`єктах громадського харчування.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладений на відповідача. Разом з тим, позивач, заперечуючи проти рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати суду усі докази, які підтверджують обґрунтованість його вимог. Таких доказів судам першої та апеляційної інстанції позивач не надала.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ФО-П ОСОБА_1 . а залишає в силу приписів ст.ст. 315, 316 КАС України апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 77, 79, 292, 293, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена і підписана 10 липня 2019 року.