Справа № 160/3849/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2019 року Справа № 160/3849/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.04.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (далі - центр зайнятості, відповідач-1), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості щодо відмови у реєстрації безробітним позивача;
- зобов`язати центр зайнятості повторно розглянути заяву про надання статусу безробітного з 05.02.2019 року.
Позов обґрунтовано протиправністю дій центру занятості, які полягали у прийняті рішення щодо відмови позивачу у наданні статусу безробітного. За позицією ОСОБА_1 , вказане рішення є безпідставним з огляду на те, що останнім під час звернення надано відповідачу трудову книгу, з якої вбачається, що 08.10.2013 року його звільнено за власним бажанням з Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней», а відомості, що містяться у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно того, що позивач є керівником цієї Благодійної організації є застарілими та не актуальними з огляду на невнесення змін до відомостей про юридичну особу уповноваженою на те особою. З підстав викладеного просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року залучено в якості співвідповідача у справі №160/3849/19 Дніпропетровський обласний центр зайнятості, а також витребувано додаткові докази.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для надання позивачу статуту безробітного з огляду на те, що останній відноситься до зайнятого населення, на підтвердження чого, у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься відомості, відповідно до яких ОСОБА_1 є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней». З підстав викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено та не є спірним, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості із заявою про реєстрацію його безробітним, проте листом від 13.03.2019 року № 139 останнього повідомлено про відмову у наданні такого статусу.
Правовою підставою для прийняття вказаного рішення слугувало наявність у позивача факту зайнятості у якості керівника Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней», на підтвердження чого у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься відповідні відомості.
Вважаючи, що центром зайнятості безпідставно відмовлено йому у реєстрації в якості безробітного, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, є Закон України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VІ ).
Відповідно до положень статті 1 Закону №5067-VІ, вільно обрана зайнятість - реалізація права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов`язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей та потреб; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи
Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства (стаття 3 Закону №5067-VІ).
Частиною третьою статті 3 Закону №5067-VІ визначено, що зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №5067-VІ до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Відповідно до статті 9 цього ж Закону, кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується, зокрема, шляхом:
1) участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття;
2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства;
Згідно із статтею 15 Закону №5067-V, метою державної політики у сфері зайнятості населення є:
1) забезпечення рівних можливостей особам у реалізації їх права на працю;
2) сприяння підвищенню професійного рівня працездатного населення відповідно до суспільних потреб;
3) сприяння зайнятості населення, у тому числі в сільській місцевості та на депресивних територіях;
4) забезпечення економіки кваліфікованими кадрами;
5) збалансування попиту на робочу силу (створення належної кількості робочих місць) та її пропонування (створення умов для професійного розвитку, гідних умов для праці);
6) пріоритетність забезпечення повної та продуктивної вільно обраної зайнятості;
7) забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття;
8) посилення соціального та правового захисту громадян України, які працюють за кордоном, у тому числі шляхом активізації міжнародного співробітництва, укладення міжнародних договорів, що стосуються питань захисту прав трудових мігрантів.
Основними напрямами державної політики у сфері зайнятості населення є, зокрема: сприяння зайнятості громадян; повернення безробітних до продуктивної зайнятості.
Держава забезпечує реалізацію політики у сфері зайнятості населення шляхом соціального захисту громадян у разі настання безробіття.
Частиною першою та другою статті 43 Закону №5067-VІ визначено, що статусу безробітного може набути:
1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;
2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам";
3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону.
Пунктом 17 вказаного Порядку передбачено, що для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку (для громадян України - паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків), а також:
трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи;
документ про освіту;
військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.
Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного (пункт 6 Порядку ).

Відповідно до п. 7 Порядку підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: 1) відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 цього Порядку; 2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи; 3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»; 4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; 5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування; 6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев`ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.

Як вже встановлено судом, приймаючи рішення про відмову в наданні позивачу статусу безробітної, центр зайнятості посилався на положення п. 2 п. 7 Порядку, а саме - встановлення у нього факту зайнятості.

На підтвердження вказаних обставин, відповідач-1 посилався на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань , відповідно до яких ОСОБА_1 є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней», а тому відповідно до ч.2 статті 11 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», на нього поширюється законодавство про працю.

Проте, суд знаходить такі доводи центру зайнятості необґрунтованими та з цього приводу зазначає, що згідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника, який підтверджує страж роботи, а також дає змогу власнику при прийнятті на роботу мати уяву про досвід роботи працівника. До трудової книжки заносяться, у тому числі: вiдомостi про роботу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) «Про трудові книжки працівників», Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України наказом від 29.07.93 р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110) затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно із пунктами 1.1, 2.3-2.4 цієї Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.

Тобто, основним документом про трудову діяльності працівника (особи) є його трудова книжка, усі записи в якій, у тому числі, при звільненні, вносяться власником або уповноваженим ним органом у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Так, досліджуючи трудову книжку позивача, яка у свою чергу разом з іншими документами була надана центру зайнятості, судом встановлено, що у ній наявний запис (№ запису 28) від 08.10.2013 року про звільнення позивача з Благодійної організації «Благодійний фонд захисту коней» за власним бажанням (наказ від 08.10.2013 року № 3).

Вказані обставини залишились поза увагою відповідача-1, що потягло за собою прийняття протиправного рішення про відмову у наданні позивачу статусу безробітного.

При цьому, подання позивачем заяви про знаття його з обліку вказаних обставин не спростовує.

Посилання центру зайнятості на відомості, що містяться у Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно того, що позивач є керівником названої Благодійної організації судом до уваги не приймається, оскільки за приписами частини 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», позивач не є уповноваженою особою на внесення змін до відомостей про юридичну особу.

За таких обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним дії Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру щодо відмови позивачу у наданні статусу безробітного, оформленого листом від 13.03.2019 року № 139 та зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про надання йому статусу безробітного.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного центру зайнятості.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним дії Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру щодо відмови у наданні статусу безробітного, оформленого листом від 13.03.2019 року № 139.

Зобов`язати Покровську районну філію Дніпропетровського обласного центру зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2019 року про надання статусу безробітного.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень, 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного центру зайнятості.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна