Справа № 811/1220/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 811/1220/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 (далі Позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (далі Відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії як учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, що став особою з інвалідністю у зв`язку зі зміною ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-Х11.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , як особі, що внаслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби став особою з інвалідністю, пенсію з інвалідності з 01.10.2017 року виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області задоволено. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

У травні 2019 року Позивач звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі №811/1220/18, якою було скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, та призначити справу до нового розгляду.

Заявою, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 14 червня 2019 року, Позивач уточнив вимоги заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в яких просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі №811/1220/18, якою було скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області відмовити, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі №811/1220/18 залишити без змін.

Вимоги заяви мотивовані тим, що Конституційний Суд України у рішенні від 25 квітня 2019 року у справі №1-Р(ІІ)/2019 визнав таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним словосполучення «дійсної строкової», яке міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Позивач зазначив, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим і має значення для вирішення справи, оскільки на підставі даного Рішення можна зробити висновок про наявність у Позивача гарантованого законодавством права на перерахунок та виплату пенсії з 01 жовтня 2017 року, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Заслухавши пояснення Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів вважає, що підстави для її задоволення відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Колегія суддів зазначає, що стаття 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення.

До виключних обставин пункт 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України відносить зокрема, встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційості) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України ).

В якості виключної обставини Позивачем зазначено рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України словосполучення «дійсної строкової», що міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року вбачається, що словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнане неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, саме з 25 квітня 2019 року.

Таким чином, як на час виникнення спірних відносин у даній справі, так і на час звернення позивача до суду (16 квітня 2018 року), розгляду справи судом першої інстанції (23 травня 2018 року), так і станом на дату прийняття Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постанови від 18 вересня 2018 року, положення частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяли в прийнятій редакції, і зазначене вище словосполучення не було визнано неконституційним.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Визнання неконституційними певних положень законодавства, які були чинними на час виникнення спірних відносин, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що реалізація вищевказаної норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можлива саме після 25 квітня 2019 року шляхом подання відповідного адміністративного позову.

Отже, у зв`язку із зазначеним, в даному випадку відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 від 25 квітня 2019 року виключною обставиною для перегляду постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту норми пункту 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України за підставами, передбаченими цією нормою, може бути переглянуте лише судове рішення, яке підлягає виконанню.

Поряд із цим, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову, виконанню не підлягала, оскільки не містила в резолютивній частині висновку суду зобов`язального характеру, що слугувало б підставою для звернення її до виконання.

З огляду на вищезазначене, у даній справі відсутні підстави для задоволення заяви Позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Керуючись статтями 243, 310, 368, 369, 325, 329 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в адміністративній справі №811/1220/18 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі ухвала складена 08 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов