Справа № 160/9712/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9712/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витребувати пенсійну справу або відновити її, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст. ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана від імені ОСОБА_1 представником ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої 07.03.2018. Із тексту вказаної довіреності вбачається, що вона видана на підставі закордонного паспорта громадянина України НОМЕР_1 , орган, що видав - 0401, від 15.10.1996, строк дії, якого сплив 15.10.2006, данні про продовження терміну дії паспорта в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд зазначив, що 14 липня 2016 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», яким внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Зміни, які набувають чинності 01 жовтня 2016 року та передбачають скасування можливості продовження терміну дії паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Тобто, на момент видачі довіреності 07 березня 2018 року термін дії паспорта ОСОБА_1 , виданого 15.10.1996, сплив та продовження його дії після 01.10.2016 не передбачено законом. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що повноваження ОСОБА_2 на підписання позовної заяви не підтверджені належним документом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду для продовження розгляду. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з п. 1 ч. ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частино 2 вказаної статті встановлено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 9 ст. 59 КАС України).

Статтею 100 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України.

Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно зі статтею 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, до якої Україна приєдналася 02.04.2003, набуття чинності 22.12.2003, Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами, зокрема, вважаються нотаріальні акти.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 5 апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Держава Ізраїль також є учасником вказаної конвенції.

Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана представником ОСОБА_2 , на підтвердження повноважень якого надано довіреність від 07.03.2018.

Вказана довіреність № 213/18 засвідчена підписом та скріплена печаткою адвоката-нотаріуса Лідією Тучинською 07 березня 2018 року та містить апостиль держави Ізраїль.

Згідно з вказаною довіреністю, нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_1 на підставі паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 15.10.1996.

Приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С.Ю. 17 грудня 2018 року засвідчено вірність копії оригіналу документа та зареєстровано у реєстрі за № 1533.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що додана до позовної заяви довіреність на підтвердження повноважень ОСОБА_2 щодо представництва інтересів ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних доказів визнання вказаної довіреності недійсною, її скасування чи внесення реєстратором до Єдиного реєстру довіреностей відомостей про припинення дії цієї довіреності, судом не наведено.

Посилання суду першої інстанції, що вказана довіреність видана на підставі закордонного паспорта ОСОБА_1 від 15.10.1996, строк дії якого сплив 15.10.2006, а продовження його дії після 01.10.2016 року не передбачено законом, що свідчить про відсутність належного документа на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже із закінченням строку дії паспорту громадянина України для виїзду закордон, особа не втрачає цивільної дієздатності та права на вчинення правочинів. При цьому достовірність документа, на підставі якого оформлюється довіреність, перевіряється тим органом або посадовою особою, якими така довіреність засвідчується.

З метою забезпечення права особи доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року в адміністративній справі № 160/9712/18 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з 05 липня 2019 року та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 05 липня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова