Справа № 812/850/17
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 812/850/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі відповідач), в якому зазначив, що 29 вересня 1980 року його обрано на посаду судді Жовтневого районного народного суду міста Луганська, на якій він пропрацював до 21 червня 1982 року. У подальшому, з 21 червня 1982 року він працював на посадах судді, заступника голови суду та головою Артемівського районного суду міста Луганська. Загальний стаж роботи на посаді судді складає 36 років 2 місяці 27 днів. Наказом виконуючого обов`язки голови Артемівського районного суду міста Луганська № 8-ос від 26 грудня 2016 року його відраховано із штату судді Артемівського районного суду м. Луганська у зв`язку із звільненням з посади судді відповідно поданої заяви про відставку.

Заяву про відставку позивач подав до Вищої ради юстиції 26 серпня 2016 року під час дії Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі Закон № 2453-VI). Згідно статті 136 цього Закону судді, який вийшов у відставку виплачується вихідна допомога у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. Тому станом на січень 2011 року при наявному стажі роботи на посаді судді 30 років позивач набув право як на відставку судді, так і право на одержання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

При відрахування зі штату позивачу сплачено 3 місячні заробітні плати за останньою посадою.

Вважаючи, що при звільненні йому недоплачено вихідну допомогу у розмірі 7-ми місячний суддівських винагород за останньою посадою, позивач звернувся з відповідним листом до відповідача, від якого отримав відповідь від 28.03.2017 № 589/17 вих, якою у задоволенні вимог позивача відмовлено.

Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки він набув право на відставку задовго до внесення змін до статті 136 Закону № 2453-VI та із заявою про відставку також звернувся до внесення таких змін, у зв`язку з чим просив:

- визнати неправомірною відмову начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо доплати вихідної допомоги у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою судді місцевого суду та доплати за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді;

- зобов`язати начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області доплатити вихідну допомогу у розмірі 7-ми місячних суддівських винагород за останньою посадою у зв`язку з відставкою судді та доплатити за перебування на адміністративній посаді на час прийняття відставки судді на загальну суму 212800,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено (арк. спр. 66-69, 92-94).

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у справі № 812/850/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 812/850/17скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (арк. спр. 117-122).

Ухвалою суду від 29 травня 2019 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін (арк. спр. 128-129).

12.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (арк. спр. 134-135), в обґрунтування якого останній послався на те, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області не порушувало прав позивача та підтримує раніше надані заперечення у справі а тому просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог повністю.

У запереченнях проти позову від 10.07.2017, на які посилається відповідач (а.с. 43-47), зазначено, що у ТУ ДСА в Луганській області відсутні правові підстави для виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, оскільки визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є вихід у відставку, а не факт подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції. 12 лютого 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 192- VIІІ "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 28 березня 2015 року. Проте, у вказаному Законі не наведено визначення щодо виплати вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою. Набрав чинності Закон України Про судоустрій і статус суддів в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Позивача звільнено з посади судці Артемівського районного суду міста Луганська на підставі наказу № 8-ОС від 26.12.2016 згідно рішення Вищої ради юстиції № 3287/0/15-16 від 19.12.2016.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1- рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є вихід у відставку, а не факт набуття 20-літнього стажу чи подання заяви про відставку до Вищої ради юстиції.

Позивач у судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності (арк.спр. 146).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності (арк.спр. 132).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (арк. спр. 9-13), з 29 вересня 1980 року по 21 червня 1982 року працював народним суддею Жовтневого районного суду міста Луганська. З 21 червня 1982 року по 26 грудня 2016 року працював суддею Артемівського районного суду міста Луганська, заступником голови суду та головою цього суду, що підтверджено записами в трудовій книжці позивача (арк.спр. 13-17).

26 серпня 2016 року у Вищій раді юстиції зареєстровано заяву позивача про внесення подання про його звільнення у відставку (арк.спр. 19).

Рішенням Вищої ради юстиції від 19.12.2016 № 3287/0/15-16 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Артемівського районного суду міста Луганська у зв`язку з поданням заяви про відставку (арк. спр. 18).

Наказом виконуючого обов`язки голови Артемівського районного суду міста Луганська № 8-ос від 26 грудня 2016 року, на підставі рішення ВРЮ №3287/0/15-16 від 19 грудня 2016 року ОСОБА_1 відраховано зі штату суддів Артемівського районного суду міста Луганська у зв`язку поданням заяви про відставку та виходом у відставку 26 грудня 2016 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3 місячних винагород за останньою посадою (арк.спр. 25).

28 лютого 2017 року позивач звернувся до начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області з заявою в якій зазначив, що 26 грудня 2016 року він був відчислений зі штату Артемівського районного суду м. Луганська, територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області виплачена вихідну допомогу у розмірі 3 місячних суддівських винагород, про те, позивач зазначає, що з заявою про відставку він звернувся 26 серпня 2016 року, коли діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в старій конституційній редакції у зв`язку з чим просив доплатити вихідну допомогу до розміру 10 місячних суддівських винагород (арк.спр. 22).

Листом від 28 березня 2017 року територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області повідомило позивача, що на час прийняття рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016 № 3287/0/15-16 про його звільнення з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, частиною 1 статті 143 Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку передбачено виплату вихідної допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. На підставі наказу в.о. голови Артемівського районного суду м. Луганська від 26.12.2016 № 8-ОС заявника відраховано зі штату Артемівського районного суду м. Луганська та ТУ ДСА України в Луганській області у повному обсязі здійснило остаточний розрахунок, зокрема була нарахована й виплачена вихідна допомога у зв`язку з відставкою у розмірі 3-х місячних суддівських винагород (арк.спр. 23-24).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року на час подачі позивачем заяви про відставку було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно з частиною 3 статті 122 цього Закону, повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Отже, чинним на час подання позивачем заяви про відставку законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв`язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року в редакції Закону від 14 березня 2014 року № 887-VII передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходили у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги згідно з статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», положеннями частини 1 статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як зазначалося вище та не заперечується сторонами позивачу виплачено вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Також, суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою юстиції рішення про звільнення позивача, а саме 19 грудня 2016 року.

Також, відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Аналогічна права позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 821/735/16, від 23 січня 2019 року у справі № 822/55/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право на відставку позивач почав реалізовувати (заяву про відставку подано 26.08.2016) під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, положеннями якого не було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Однак, враховуючи, що фактично відставка позивача відбулась 19 грудня 2016 року з дня прийняття рішення Вищої ради юстиції про звільнення позивача з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, на час звільнення позивача вже набув чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», позивачу виплачено вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, права позивача на отримання вихідної допомоги при виході у відставку відповідачем не порушено.

Відтак, вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені, свідчать про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 77, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива