Справа № 826/12995/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 липня 2019 року м. Київ № 826/12995/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Шарій А.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача Клішика Д.А. , представника відповідача ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 , у відсутність представників іншої третьої особи, розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клішина Дениса Андрійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Донця 2а», про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клішина Дениса Андрійовича (Клішин Д.А.) про:

- визнання протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клішина Д.А. (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю №4250 від 11.03.2002) про державну реєстрацію прав №38210572 від 18.11.2017 на нежитлове приміщення технічного поверху АДРЕСА_2

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ).

В подальшому, ухвалою суду від 07.12.2018 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Донця 2а». Також ухвалою суду від 07.12.2018 у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витребувано копію матеріалів реєстраційної справи на нежитлове приміщення технічного поверху АДРЕСА_2

На виконання вимог рішення суду Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано копію матеріалів реєстраційної справи №000 на об`єкт нерухомого майна - на приміщення АДРЕСА_2 .

03.12.2018 представником позивача до суду подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із непідвідомчістю заявлених позивачем вимог суду адміністративної юрисдикції. 24.03.2019 представником надано додаткові доказі у підтвердження висловленої позиції, а 05.06.2019 - додаткові пояснення щодо питання закриття провадження у справі та належної юрисдикції спору.

В свою чергу, представником позивача надано письмову позиції щодо заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі від 16.05.2019.

В судовому засіданні відповідач та його представник клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, додатково надані докази та наведені обґрунтування щодо підстав та предмету позову, при вирішення клопотання виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, ОСОБА_5 у позовній заяві зазначає, що приватний нотаріус Клішин Д.А. здійснив первинну державну реєстрацію нежитлового приміщення технічного поверху АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , в той час, як йому не подано документ, який би підтвердив виникнення, перехід або припинення права власності на нежитлове приміщення технічного поверху секції АДРЕСА_2 . Зокрема, позивач має на увазі протокол загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_5 вказує, що відповідне приміщення є нежитловим приміщенням технічного поверху і відповідно до листа КП «Житлоінвестбуд-УКБ», яке здійснювало будівництво будинку, приміщення технічного поверху у секції 6 будинку АДРЕСА_2 , відноситься до категорії допоміжних. При цьому позивач посилається на пункти 2 та 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якими визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Водночас, посилаючись на частину першу статті 5 наведеного Закону, в силу якої спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, позивач стверджує, що як власник квартири НОМЕР_1 у цьому ж будинку є співвласником приміщень технічного поверху як допоміжного приміщення, яке розташоване над її квартирою та передбачене для користування співвласниками для господарських потреб.

Поряд із цим, позивач посилається статтю 369 Цивільного кодексу України (ЦК України) згідно якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного вбачається, що позов спрямовано на захист речового права і позивач вважає, що оскільки протокол для державної реєстрації прав на нежитлове приміщення НОМЕР_2 відповідачу не подавався державний реєстратор зобов`язаний був відмовити у державній реєстрації прав, у зв`язку із чим його рішення про державну реєстрацію прав №38210572 від 18.11.2017 є протиправним.

Водночас, як з документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію, наявні інвестиційний договір №30-13/09/16 від 30.09.2016, згідно якого сторонами є ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» та громадянин України - ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), об`єктом інвестування є нежитлове приміщення НОМЕР_2, загальною проектною площею 54,4 кв.м., розташоване на технічному поверсі житлового комплексу за будівельною адресою: АДРЕСА_2 поштова адреса: АДРЕСА_2; довідка №13-01/11/16 від 01.11.2016 про повну сплату ОСОБА_6 вартості об`єкта інвестування; договір про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/16 від 11.08.2017 за яким Первісний покупець - ОСОБА_6 оплатно здійснює відступлення прав та обов`язків Новому покупцю - ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ); договір про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/16 від 14.11.2017 за яким Первісний інвестор - ОСОБА_7 оплатно здійснює відступлення прав та обов`язків Новому покупцю - ОСОБА_4, за яким і зареєстровано речове право. За актом приймання-передачі майнових прав від 14.11.2017 ОСОБА_7 передала ОСОБА_4 майнові права на Об`єкт Інвестування НОМЕР_2, які гарантують право отримати у власність Об`єкт інвестування (об`єкт нерухомого майна) загальною площею 54,4 кв.м.

Згідно наказу №14-11/НП про внесення змін до Переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні Об`єкту інвестування, внесено зміни до відповідного Переліку, до якого під №3 , секція 6, номер приміщення 735 /1, поверх «технічний», внесено ОСОБА_4 .

При цьому, частина перша статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» містить визначення поняття «нежитлове приміщення», яким є ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Таким чином, суд вважає, що вирішенню в рамках надання оцінки позовним вимогам, підлягає питання належності або неналежності об`єкта нерухомості до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, причин, з яких за наявності інвестиційного договору на відповідний об`єкт нерухомого майна і надання довідки про повну сплату вартості Об`єкта інвестування КП «Житлоінвестбуд-УКБ» надано довідку про віднесення приміщень, які розташовані на технічних поверхах у секції 6 відповідного будинку до категорії допоміжних.

Тут слід зазначити, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки у справі є виключно дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, публічно-владних управлінських функцій.

В даному ж випадку, предметом перевірки є значно ширше коло питань, і надання оцінки лише дотриманню державним реєстратором приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, як суб`єктом владних повноважень при виконанні публічно-владних управлінських функцій не є достатнім для вирішення спору з огляду на обставини справи та підстави позову.

З матеріалів справи також вбачається, що серед документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію наявна декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, згідно якої нежитлове приміщення НОМЕР_2 визначено окремим об`єктом нерухомості із функціональним призначенням «творча майстерня» і введено в експлуатацію.

Окрім того, представником відповідача 05.06.2019 до суду подано додаткові пояснення щодо питання закриття провадження у справі, у яких звернуто увагу суду на те, що згідно з останніми відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірне приміщення значиться як «квартира, об`єкт-житлової-нерухомості». На підтвердження даної обставини додано копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідки-характеристик від 11.01.2019 №172 наданої Асоціацією «Авістор-Буд» про відповідність об`єкта нерухомості нормам житлової забудови, а також технічного паспорту на квартиру. Відповідну реєстрацію об`єкта здійснено 15.02.2019 державним реєстратором Макаровим Олегом В`ячеславовичем на підставі довідки-характеристики, про яку зазначено вище.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника (наразі позивача у справі). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведених вище обставин вбачається, що у даній справі існує невирішений спір про право, тому подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Для вирішення даного спору по суті необхідним є також дослідження питання наявності або відсутності порушеного права або інтересу позивача у справі, який не є безпосереднім учасником відносин із державним реєстратором речових прав. Відтак, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, в силу частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Якщо предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно, то можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Здійснення такого захисту судом залежить від вирішення питання про те, кому саме належить право користування спірним нерухомим майном та правомірності набуття такого права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і доходить висновку про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постановах у справах №820/4146/17 від 20.06.2018, №823/235/16 від 18.09.2018, №807/719/15 від 29.08.2018, №804/1001/16 від 18.04.2018, а також правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 26.01.2016 у справі №2а-10699/11/2670 (21-3367а15).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 19, 238, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клішина Дениса Андрійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Донця 2а», про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено й проголошено в судовому засіданні 09.07.2019.

Суддя О.М. Чудак