Справа № 802/2301/15-а
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 802/2301/15-а

Провадження № 11-102апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ДП «НЕК «Укренерго») в особі відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» (далі - ВП «Південно-Західна ЕС») на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року (суддя Віятик Н. В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року (судді Боровицький О. А., Граб Л. С., Сапальова Т. В.) у справі № 802/2301/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (далі - ПАТ «Вінницяобленерго») до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни (далі - Держреєстратор, Реєстраційна служба відповідно), Реєстраційної служби, треті особи: держава Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерговугілля), ДП «НЕК «Укренерго» в особі ВП «Південно-Західна ЕС», про визнання протиправним і скасування рішення та

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ПАТ «Вінницяобленерго» звернулося до суду з позовом до Держреєстратора, Реєстраційної служби про визнання протиправним і скасування рішення Держреєстратора від 27 січня 2015 року № 18893931 про державну реєстрацію за державою Україна в особі Міненерговугілля прав на нерухоме майно - 8/250 часток комплексу нежитлових будівель (приміщення № 2: з № 1 по № 21 площею 217,6 кв. м у будівлі адмінбудинку № 1 літ. «Г»; приміщення № 13, № 14 площею 28,3 кв. м у будівлі гаража ВВЕМ літ. «Д»), що розташовані за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 131 .

На обґрунтування позову ПАТ «Вінницяобленерго» зазначило, що при вчиненні вказаної реєстраційної дії Держреєстратор порушив пункти 3, 8 частини другої статті 9 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), а також пункт 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача, оскільки спірні об`єкти нерухомого майна знаходяться у статутному фонді ПАТ «Вінницяобленерго» та на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 18 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року, позов задовольнив повністю.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДП «НЕК «Укренерго» в особі ВП «Південно-Західна ЕС» подало касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, неправильно та неповно дослідили докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. На думку скаржника, цей спір стосується доведення позивачем свого права намайно, яке зареєстроване за іншою особою, а тому справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 січня 2016 року відкрив касаційне провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції цього Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року касаційну скаргу ДП «НЕК «Укренерго» в особі ВП «Південно-Західна ЕС»передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 05 лютого 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 лютого 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи з огляду на практику Європейського суду з прав людини про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини», заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії», заява № 64336/01).

У запереченнях та відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Вінницяобленерго» зазначило, що має право на оскарження в порядку адміністративного судочинства рішення Держреєстратора як акта індивідуальної дії, яким порушено його право володіти та користуватись (на умовах оренди) земельною ділянкою під нерухомим майном, право власності на яке зареєстровано за іншою юридичною особою. При цьому Держреєстратор прийняв оскаржуване рішення за відсутності документів, необхідних для вчинення реєстраційної дії. У зв`язку з викладеним позивач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін.

У письмових поясненнях на касаційну скаргу третя особа - Міненерговугілля зазначило, що оскільки позивач не визнає право власності на нерухоме майно за державою Україна в особі Міненерговугілля, то спірні правовідносини є приватноправовими, а тому вирішення цього спору не належить до юрисдикції адміністративних судів. З огляду на викладене вважає касаційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На час розгляду справи відповідачі відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надіслали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що 22 січня 2015 року уповноваженою особою Міненерговугіллядо Реєстраційної служби подано заяву № 9881517 про державну реєстрацію за державою Україна в особі Міненерговугілляправа власності на спірне нерухоме майно як таке, що обліковується на балансі ДП «НЕК «Укренерго» в особі ВП «Південно-Західна ЕС».

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів 27 січня 2015 року Держреєстратор прийняв рішення № 18893931 про проведення державної реєстрації за державою Україна в особі Міненерговугілляправа спільної часткової власності на спірне нерухоме майно.

Вважаючи вказане рішення Держреєстратора протиправним, ПАТ «Вінницяобленерго» звернулося до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Вінницяобленерго», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Держреєстратор не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів на спірне нерухоме майно вимогам чинного законодавства, необґрунтовано та в порушення приписів статті 9 Закону № 1952-IV і Порядку № 868 прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими вказані висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ПАТ «Вінницяобленерго» звернулося до суду з позовом до Держреєстратора, яким проведено державну реєстрацію (рішення від 27 січня 2015 року № 18893931) за державою Україна в особі Міненерговугілля права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно.

При цьому підставою для звернення ПАТ «Вінницяобленерго» з позовом є те, що внаслідок прийняття Держреєстратором оскаржуваного рішення про державну реєстрацію за державою Україна в особі Міненерговугілля права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження цим майном як складовою частиною усього комплексу нежитлових будівель, що перебувають у статутному фонді позивача, а також земельною ділянкою, яка знаходиться в користуванні позивача і на якій розташоване це майно.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на спірне нерухоме майно, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій; далі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Крім того, положеннями статті 20 ГПК України(у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Оскільки позовні вимоги ПАТ «Вінницяобленерго» заявлено на захист порушеного, на його думку, права власності на об`єкти нерухомого майна, а на підставі оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорює позивач, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня, 30 жовтня, 13 листопада та 11 грудня 2018 року у справах № 806/1641/17 (провадження № 11-696апп18), № 809/973/14 (провадження № 11-858апп18), № 809/649/14 (провадження № 11-859апп18) та № 809/874/14 (провадження № 11-994апп18) відповідно.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» задовольнити.

2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов В. В. Пророк

М. І. Гриців Л. І. Рогач

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська