Справа № 233/3853/19
Суддя: Каліуш О. В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/3853/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В. , за участі секретаря судового засідання Франчук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Павлюка Максима Петровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Павлюка Максима Петровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, ОСОБА_1 просить постанову відповідача від 08 червня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 08 червня 2019 року відповідачем відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП. У постанови відповідач стверджує, що ним порушено п. 12.4 ПДР України.

Зазначене постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Так, вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відеофіксації, але не в автоматичному, а в ручному режимі.

Між тим, у відповідності до ст.40 Закону України «Про національну поліцію»: «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні...».

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч.2 ст.19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (Національна поліція, на підставі ст.1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення). Відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не в автоматичному режимі.

Окрім того, вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій.

Так, постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено.

За таких умов він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст. 277-2 КпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи». Винятків з цього правила для справ, які розглядаються «за місцем порушення», не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення, за думкою Відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст.268 КпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи.

Так само не містить винятків стосовно категорій справ і ст.278 КпАП України, а згідно з нею не було проведено Відповідачем підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, ряд дій, які повинні бути проведені під час такої підготовки, також є спрямованими на дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Не складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення Відповідачем у нього не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.

Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури.

До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.

За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів.

Окрім того, у відповідності до ст.280 КпАП України: «Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність».

З`ясування, чи було вчинено правопорушення, та чи винна особа у його вчиненні, а також пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, слід віднести до функції правосуддя.

У відповідності до ст.124 Конституції України: «Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.»

Таким чином, винесення рішення з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи, тощо, може здійснюватися тільки судом. Винесення такого рішення будь-якою іншою службовою особою є привласненням функції правосуддя.

При цьому, відповідно до ст.8 Конституції України: «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується».

Аналогічна норма міститься й у ч.3 ст.6 КАС України.

У відповідності до ч.4 ст.7 КАС України: «Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії».

Очевидно, що тлумачення на користь особи у разі сумнівів щодо доведеності її вини, як передбачено ст.62 Конституції України і, як вказано у Рішенні Конституційного Суду України N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року, цей принцип розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, стосується й суперечності між собою різних правових норм, що стосуються процесу доведення вини особи.

Первинним у цьому має бути саме дотримання прав особи, і взагалі принципу верховенства права, у відповідності до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України.

За таких умов, навіть, якщо судом буде визнано, що дії Відповідача формально відповідали ст.ст.222, 258 КпАП України, це не може бути підставою для ігнорування порушень зазначених прав та гарантій, а також прямого порушення ст.276 ч.1 КпАП України з урахуванням її тлумачення Конституційним Судом України. Більше того, у такому випадку є підстави для того, щоб суд прийшов до висновку про невідповідність зазначених норм вимогам наведених вище статей Конституції України, із наслідками, передбаченими ч.4 ст.7 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, пояснивши, що ПДР України він не порушував, рухався зі швидкістю 60 км/год. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Інспектор 2 батальйону роти № 6 УПП в Харківській області Павлюк М.П., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, що згідно із ч.1 ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1211439 від 08 червня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с.6).

Як вбачається із спірної постанови, ОСОБА_1 керував транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDER НОМЕР_1 , 08.06.2019 року о 05:27:56 перевищив встановлену швидкість в населеному пункті на 27 км/год, а саме рухався зі швидкістю 77 км/год. (швидкість вимірювалася приладом TruCAM ТС000748), чим порушив п.12.4. ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також даючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходив з такого:

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за оскаржуваною постановою стало порушення ним п.12.4 ПДР України.

Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.3).

Статтею 74 КАС України встановлено, що, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом (ч.1). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2).

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, у відповідності до ч.2 ст. 77 КАС України відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Оскаржувана постанова містить посилання на вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля TruCam № ТС000748, проте відеозапис на підтвердження вищезазначеної дії в якості доказу суду не наданий. Крім того, відповідачем суду не надано свідоцтво про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam № ТС000748, внаслідок чого не підтверджена можливість використання виробу «TruCam» (серійний номер ТС 000748) та придатність його до застосування.

За наведених обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що у відповідності до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1211439 від 08 червня 2019 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає помилковими доводи позивача про те, що відповідач мав скласти протокол про адміністративне правопорушення та відхиляє їх, оскільки статтею 258 КУпАП визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Так, за приписами ч.2 наведеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Керуючись ст.ст. 245, 246, 271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора 2 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Павлюка Максима Петровича (адреса: 61033, м. Харків, вул. Шевченко,315а) про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити у повному обсязі.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1211429 від 08 червня 2019 року, винесену УПП в Харківській області лейтенантом поліції Павлюком Максимом Петровичем, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Повне судове рішення складено 08 липня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В.Каліуш