Справа № 638/17017/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р. м. ХарківСправа № 638/17017/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кириленка Сергія Миколайовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2019, головуючий суддя І інстанції: Шестак О.І. (повний текст складено 25.04.19) по справі № 638/17017/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленка Сергія Миколайовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленка Сергія Миколайовича про визнання протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та скасування постанови серії НК № 774359 від 07.11.2018.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленко Сергій Миколайович щодо розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Скасовано постанову інспектора 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленко Сергій Миколайович серія НК № 774359 від 07.11.2018 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням відповідач, інспектор 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленко Сергій Миколайович, звернувся до суду з апеляційною скаргою, стверджуючи, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови. Вважає, що відповідачем до суду першої інстанції були надані всі належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте вони безпідставно не були враховані.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 774359, винесеної інспектором 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Кириленко С.М. 07.11.2018 о 14:51 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем «Lexus GS 350» номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Київ-Чоп на 236 км зі швидкістю 91 км/год при цьому перевищив обмеження руху в зоні дії знаку 3.29 (обмеження на 50 км/год) на 41 км/год, тим самим порушив п. 12.9 б), 12.10-2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач не погодився із такою постановою відповідача та оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пп."б" п.12.9 ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи правову оцінку доводам скаржника щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Так, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що із фотознімків, доданих до суду першої першої інстанції, здійснені сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000632, підтверджують, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 91 км/год.

Разом з тим, долучені до справи фотоматеріали не можна вважати доказом, оскільки із вказаних фото не вбачається, що прилад TruCam LTІ 20/20 №ТС000632 здійснив вимірювання швидкості саме автомобіля «Lexus GS 350» номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_1 Фотоматеріали є нечіткими, з них неможливо визначити реєстраційний номер автомобіля.

Будь - яких інших доказів на яких зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом «Lexus GS 350» номерний знак НОМЕР_1 о 14 год. 51 хв. 07.11.2018 в населеному пункті, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, всупереч вищенаведеним правовим нормам чинного законодавства, відповідачем не було дотримано вимог ст.283 КУпАП, а також не надано будь яких доказів, які б зафіксували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії НК № 774359 від 07.11.2018 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України підлягає скасуванню, оскільки відповідач, всупереч покладеного ст. 77 КАС України обов`язку, не довів факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого п.п.12.9 "б" ПДР.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неналежного відповідача, оскільки поліцейський не може бути відповідачем у даному спорі, спростовуються приписами ст. 222 КУпАП, згідно яких від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, доводи скаржника на підтвердження правомірності його дій під час винесення оскаржуваної постанови, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, вони вірно оцінені та вмотивовано відхилені судом першої інстанції, що свідчить про обгрунтованість прийнятого судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального, то підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кириленка Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 по справі № 638/17017/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 09.07.2019.