Справа № 1340/4583/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5109/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, ухвалене суддею Москаль Р.М. у м.Львові о 12:04, повний текст якого складений 10 квітня 2019 року, у справі № 1340/4583/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю третьої групи з 07.03.2018 внаслідок (захворювання) отриманого ним поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, оформлене протоколом №58 від 08.06.2018;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як особі з інвалідністю третьої групи з 07.03.2018 внаслідок отриманого ним поранення (контузії), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у зв`язку із встановленям ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювань, пов`язаних із прохоженням військової служби, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військоволужбовців та членів їх сімей» він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом, зазначаючи, що він є учасником АТО та звільнений з військової служби 11.01.2018.

Однак, на звернення до територіального військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності отримав повідомлення про прийняте комісією Міністерства оборони України рішення, оформлене протоколом, про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, мотивоване тим, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач зазначає, що відповідь аналогічного змісту отримана також з Департаменту фінансів Міністерства оборони України на адвокатський запит.

Позивач вважає, що ним не пропущено передбачений ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військоволужбовців та членів їх сімей» дворічний строк, недотримання якого з врахуванням вимог абз.2 п.8 Порядку прихначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, є підставою для відмови у виплаті грошової допомоги, оскільки первинне встановлення інвалідності відбулось 07.03.2018 після огляду МСЕК.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва; далі - поранення) під час виконання ним обов`язків військової служби може призвести як до часткової втрати ним працездатності без встановлення інвалідності, так і до встановлення військовослужбовцю інвалідності (залежно від ступеня втрати здоров`я). В обох описаних вище ситуаціях у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги (стаття 16 Закону № 2011-XII).

Законодавець диференціює розмір одноразової грошової допомоги залежно від ступеня втрати здоров`я військовослужбовця встановлення більшого ступеня втрати працездатності/вищої групи інвалідності є підставою для виплати більшої за розміром суми допомоги, найвищий розмір допомоги виплачується членам сім`ї військовослужбовця у випадку його загибелі/смерті (стаття 16-2 Закону № 2011-XII).

Законодавство також врегульовує ситуацію (частина четверта статті 16-3 Закону №2011-XII), за якої:

1) поранення призвело до втрати військовослужбовцем працездатності без встановлення інвалідності чи встановлення інвалідності певного ступеня, внаслідок чого такій особі виплачена одноразова грошова допомога;

2) з плином часу наслідки поранення призводять до збільшення ступеня втрати військовослужбовцем здоров`я, внаслідок чого особі встановлюється більший ступінь втрати працездатності або інвалідності, що є підставою для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі;

3) якщо між описаними вище двома подіями минуло до двох років включно, військовослужбовець має право на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми (тобто різниці між більшим розміром одноразової грошової допомоги та раніше виплаченою сумою).

Закон також прямо передбачає наслідки збільшення ступеня втрати здоров`я (зміни ступеня втрати працездатності чи групи інвалідності, її причини) після спливу дворічного строку в такій ситуації виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами (збільшенням) ступеня втрати здоров`я, що відбулися, не здійснюється.

Оцінюючи рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з огляду на мотивацію, наведену Комісією МОУ в протоколі № 58 від 08.06.2018, суд пересвідчився, що таке відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України). З огляду на це, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі (аналогічних наведеним в позовній заяві). Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 817 від 01.08.2017 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 17).

03.09.2014 позивач отримав мінно-вибухову травму (баротравму (контузію), закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку) при виконанні обов`язків військової служби в ході антитерористичної операції, що підтверджується довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1007 від 24.12.2014 (а.с. 44).

Військово-лікарська комісія Західного регіону по встановленню причинового зв`язку захворювань, поранень, контузії, травми, каліцтв (протокол засідання комісії № 5 від 21.01.2015) дійшла висновку, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби внаслідок травми, що сталася 03.09.2014 (а.с. 47).

За результатами медичного огляду, проведеного у період з 23.02.2015 26.02.2015, обласна медико-соціальна експертна комісія №3 за наслідками травми, отриманої 03.09.2014, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, визначила ОСОБА_1 ступінь втрати працездатності 25%, про що позивачу на підставі акта огляду МСЕК №391 від 26.02.2015 видано відповідну довідку серії 12ААА №001574 (а.с. 80).

Комісія з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів україни від 25 грудня 2013 року №975, розглянувши подані документи, дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги капітану ОСОБА_2 у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язкув військової служби, що сталась 03.09.2014, на підставі довідки МСЕК серії 12 ААА №001574 від 26.02.2015 в сумі 21315,00 грн (а.с. 81).

Наказом командира Високомобільних десантних військ Збройних Сил України № 81 від 07.11.2017 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту; згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 №7 від 11.01.2018 ОСОБА_1 з 27.01.2018 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК м. Львова (а.с. 19).

Військово-лікарською комісія Західного регіону по встановленню причинового зв`язку захворювань, поранень, контузії, травми, каліцтв на своєму засіданні 05.02.2018 (протокол №43) підтверджено наявність в ОСОБА_1 захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а саме травми стан після вибухової травми: закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, вибухової акубаротравми правого вуха, 03.09.2014… (а.с. 47).

За наслідками медичного огляду, проведеного у період з 07.03.2018 по 29.03.2018, обласною МСЕК №3 на підставі акта огляду МСЕК №558 від 29.03.2018 визначено ОСОБА_1 третю групу інвалідності згідно з захворюванням: у зв`язку з контузією, травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №816173 (а.с.43).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 12.04.2018 Франківським відділом соціального захисту позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 16).

12.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою, до якої додав документи (а.с.42-52, серед яких є копія довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 №1007 від 24.12.2014 про отримання травми, довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 816173 про встановлення інвалідності), із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с. 42).

На виконання п.13 Порядку призначення і виплати одноразової гршової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової встати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, ІНФОРМАЦІЯ_2 подано висновок про наявність у ОСОБА_1 права на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та разом із поданими позивачем документами скерувано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом №3731 від 20.04.2018 (а.с. 41).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія МОУ) на засіданні, яке відбулось 08.06.2018, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, зафіксувавши його у пункті дев`ятому протоколу засідання комісії №58 від 08.06.2018.

Відмова мотивована тим, що 25.02.2015 під час первинного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, без встановлення інвалідності (довідка МСЕК серія 12 ААА № 001574 від 26.02.2015); у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена допомога в сумі 21315,00 грн, а 07.03.2018 під час огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок контузії, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААА № 816173 від 29.03.2018). Покликаючись на абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого ПКМУ від 25.12.2013 № 975, Комісія МОУ зазначила, що оскільки ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, в призначенні одноразової грошової допомоги слід відмовити (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом №6452 від 10.07.2018, скерованим на адресу позивача, повідомлено про висновки Комісії МОУ за наслідком розгляду його документів, оформлені протоколом, та додано до листа копію витягу з протоколу (а.с. 20).

Позивач, вважаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю третьої групи протиправним, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

В розумінні частини першої статті 16 Закону № 2011-XIІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (п.4, п.7 ч.2 ст. 16 Закону № 2011-XIІ).

Згідно з пунктом б) частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців тачленів їх сімей» (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю ІІІ групи.

Втрата працездатності 25% позивачу встановлена 26 лютого 2015 року.

Третю групу інвалідності (строком до 01 квітня 2019 року) позивачу встановлено 29 березня 2018 року.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення даної норми застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (нижчого ступеня втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційнго адміністративного суду у постанові від 21 червня 2018 року (справа №760/11440/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Слід зазначити, що відповідачем не доведено правомірності висновків комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладених у пункті дев`ятому оскаржуваного протоколу засідання.

Колегією суддів встановлено, що пунктом дев`ятим оскаржуваного протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладено висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги майору у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності; допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 21315,00 грн.

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 15 Порядку №975 передбачено право на оскарження рішення про відмову у призначенні грошової допомоги в установленому порядку.

На виконання наказу Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби» Міноборони створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

У відповідності до пункту 2 наказу Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 голова комісії, зокрема, забезпечує підготовку пропозицій та подає їх Міністру оборони України для прийняття рішень про призначення грошової допомоги.

З аналізу вищевикладеного слідує, що в силу положень наказу Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168, відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міноборони приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).

Проте, всупереч приписів Порядку №975 Міністерством оборони України передбаченого рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не прийнято.

Проаналізувавши наведені положення законодавства в контексті встановлених обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 04 червня 2019 року (справа №636/4314/16-а).

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В розумінні Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення ст.ст.5, 21, 245 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Оскільки прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги у даній ситуації відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України, до компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати конкретне рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є вчинення кореспондуючих цьому праву дій, а саме слід визнати протиправним та скасувати пункт дев`ятий оскаржуваного протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, та зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат та факту подання позивачем усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку №975.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі №1340/4583/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 9 протоколу засідання №58 від 08 червня 2018 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням виплат, проведених у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 25% втрати працездатності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 11.07.2019.