Справа № 163/261/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6339/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Шелігацького Євгенія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 13 травня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя першої інстанції Чишій С.С., м. Любомль, повний текст складено 17.05.2019),

В С Т А Н О В И В :

07 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Любомльського районного суду Волинської області з позовом до в.о. начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Шелігацького Євгенія Сергійовича про визнання протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 5741/20500/18 від 24.10.2018 за ст. 485 МК України.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 13 травня 2019 року клопотання представника Волинської митниці ДФС задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил №5741/20500/18 від 24.10.2018 року залишено без розгляду.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що про результати розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак і про порушення своїх прав він дізнався з повного тексту постанови, яку отримав у виконавчій службі 30.01.2019. Зазначає, що митний орган не надав суду підтвердження вручення йому постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Також вважає, що митниця мала усі дійсні можливості надіслати оскаржувану постанову рекомендованим листом, що об`єктивно мало б своїм наслідком вручення такого листа із однозначним встановленням дати такого вручення. Суд помилково вважав, що апелянт зобов`язаний був цікавитись станом розгляду протоколу та не врахував, що Митний кодекс покладає обов`язок доведення результатів розгляду саме на митний орган.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги. Зауважила, що позивача було повідомлено про розгляд справи про порушення митних правил шляхом надіслання йому протоколу. При цьому є документальне підтвердження вручення цього дрокумента. Отже, позивач повинен був проявити зацікавленність і дізнатися про винесення постанови. Постанову також було надіслано поизвачу, але не вручено і відправлення повернулося до митниці.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Зауважив, що доводи представника відповідача про надіслання на адресу позивача копії поставнови і повернення відправлення з підстав неотримання на пошті не відповідає дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 вересня 2018 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Волинської митниці ДФС Турко Андрієм Миколайовичем складено протокол про порушення митних правил №5741/20500/18, згідно якого громадянин України ОСОБА_1 за посередництвом брокера ПП « Вест Брок » громадянки ОСОБА_3 , під час митного оформлення транспортного засобу (товару) марки «Renault», модель «Megane», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA205090/2018/022633 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 15147,93 грн, тобто заявив у митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205090/2018/022633 від 27.03.2018 неправдиві відомості щодо відправника автомобіля та неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачені статтею 485 Митного кодексу України.

У протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться з 10 год. до 12 год. 24 жовтня 2018 року на Волинській митниці ДФС.

Постановою в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С. в справі про порушення митних правил №5741/20500/18 від 24 жовтня 2018 року визнано винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 45443,79 грн.

Розгляд було проведено без участі позивача.

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позивач належним чином був проінформований про час і місце розгляду складеного щодо нього протоколу про порушення митних правил, а представником позивача не доведено поважність причин пропуску звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 4 ст. 529 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи про порушення митних правил) (далі - МК України) скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції чинній на момент розгляду справи про порушення митних правил) (далі - КУпАП) постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Вимогами статті 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Отже, відповідно до вимог законодавства постанова про порушення митних правил може бути оскаржена до суду протягом десяти днів з дня ухвалення, а у разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом.

Відтак, у даному випадку останній день на оскарження постановою митного органу №5741/20500/18 від 24 жовтня 2018 року з урахуванням вихідних днів припадав на 05 листопада 2018 року.

Однак, вимогами частин 2, 4 статті 526 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи про порушення митних правил) передбачено, що про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, зазначеною нормою передбачено порядок інформування органом доходів і зборів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил про час та місце розгляду справи про порушення митних правил виключно поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано суду жодних доказів інформування органом доходів і зборів ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про порушення митних правил поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Митний орган надав суду лише копію повідомлення про вручення листа №ФОП-12301/20/03-70-20-03 від 14.09.2018 у якому позивача викликали для надання пояснення та вирішення питання щодо складання протоколу про порушення митних правил (а.с. 43 (зворот), 46).

Висновок суду про те, що копія протоколу про порушення митних правил в даній справі була вручена позивачу особисто 12.10.2018, що стверджено копіями фіскальних чеків Укрпошти та інформації з офіційного сайту Укрпошти за відповідними трек-кодами є помилковим, адже такий порядок повідомлення не відповідає вимогам статті 526 Митного кодексу України.

Колегія суддів вважає також помилковим висновок суду першої інстанції про те, що згідно супровідного листа митниці від 26.10.2018 року №4823/03-70-20-0316 примірник постанови був надісланий позивачу на адресу, аналогічну зазначеній ним у позовній заяві, оскільки згідно наявної в матеріалах копії такого містяться виправлення адреси (а.с. 53).

При цьому у матеріалах справи наявна квитанція про подачу на пошту рекомендованого листа 2 листопада 2018 року (тобто за день до закінчення строку на оскарження постанови).

Однак, доказів вручення цього листа позивачу суду не надано.

Отже, доводи апелянта про невручення йому копії оскаржуваної постанови, що об`єктивно перешкоджало йому у встановлений законом строк скарждити відповідне рішення є підставними.

При цьому спростовано твердження позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з повного тексту постанови, яку отримав у виконавчій службі 30.01.2019.

А тому, висновок суду першої інстанції про пропуск строку без поважних причин є помилковим.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених ст. 123 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки після відкриття провадження у справі жодних нових обставин встановлено не було, а при розгляді клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд не надав можливість позивачу подати клопотання про поновлення строку звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Любомльського районного суду Волинської області від 13 травня 2019 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 13 травня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 163/261/19 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 05 липня 2019 року.