Справа № 569/6532/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4717/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

за участю представника позивача Шмід В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі №569/6532/17 (головуючий суддя Харечко С.П. рішення проголошене о 09:16 год. у м. Рівне повний текст рішення складений 20.03.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, Міського голови м. Рівне Хомка Володимира Євгеновича треті особи ОСОБА_1 , Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради, Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у місті Рівному Каленюк Оксана Олександрівна, Приватне підприємство «Експертно-консалтингова фірма «Приватна Справа» про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Рівненської міської ради, Міського голови м. Рівне Хомка Володимира Євгеновича треті особи ОСОБА_1 , Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради, Державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у місті Рівному Каленюк Оксана Олександрівна, Приватне підприємство «Експертно-консалтингова фірма «Приватна Справа» про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником АТО зі статусом учасника бойових дій, приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей. Вказує, що йому як учаснику бойових дій надаються пільги, передбачені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 12 даного закону йому як учаснику бойових дій надаються такі пільги як: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 121 ЗК України (Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам), громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Вказує, що ним замовлено та виготовлено Приватним підприємством «Експертно-консалтингова фірма «Приватна Справа» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно площею 0,0960 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та передачу її безоплатно йому у власність. Зазначає, що вказаний проект землеустрою було погоджено відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України. У відповідності до ст.118 ЗК України, ним було подано 06.02.2017 року на ім`я Міського голови міста Рівне заяву встановленої форми про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0960 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 , погоджений в установленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки йому у власність, що підтверджується супровідною карткою, виданою Рівненським регіональним центром надання адміністративних послуг реєстраційний №39543 від « 06» лютого 2017 року. Вказує, що відповідачами в строки, передбачені частиною 9 ст. 118 ЗК України, не прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0960 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та передачу її безоплатно йому у власність. У зв`язку з цим він звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень - Рівненської міської ради Рівненської області, Міського голови міста ОСОБА_3 щодо неприйняття у встановлений частиною 9 статті 118 Земельного Кодексу України двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 , площею 0,0960 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки: :01:020:0603) про передачу її безоплатно у власність ОСОБА_2 . Зобов`язано Рівненську міську раду Рівненської області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 , площею 0,0960 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки: :01:020:0603) про безоплатну передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_2 , земельної ділянки площею 0,0960 га (кадастровий номер земельної ділянки: :01:020:0603) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Рівненської міської ради у встановлений частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України двотижневий строк.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третьою особою ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що у своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» даній земельній ділянці по АДРЕСА_3 був присвоєний кадастровий номер та була здійснена державна реєстрація цієї земельної ділянки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що державна реєстрація спірної земельної ділянки була законною. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Крім того, при винесенні рішення, суд першої інстанції не врахував, що згідно норм ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом. Статтею 50 зазначеного Закону передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають в том числі: рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом). Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи та дійшов правильних висновків про те, що відповідачами в строки, передбачені частиною 9 ст. 118 ЗК України, не прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передачу її у власність та на сесії Рівненської міської ради від 24.11.2016 року проект рішення про надання апелянту ( ОСОБА_1 ) згідно її звернення безоплатно спірної земельної ділянки не набрав необхідної кількості голосів депутатів для його ухвалення, а тому вважається відхиленим відповідно до пункту 28.1.1 Регламенту Рівненської міської ради. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи слідує, що ОСОБА_2 , є учасником АТО зі статусом учасника бойових дій, приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей в складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується письмовими доказами, а саме: Довідкою №974 від 24 травня 2015 року, Довідкою №1089 від 26 травня 2015 року, Посвідченням серія НОМЕР_2 , Посвідченням Офіцера серія НОМЕР_3 .

З порядку визначеному частинами шостою та сьомою статті 118 ЗК України, ОСОБА_2 замовлено та виготовлено Приватним підприємством «Експертно-консалтингова фірма «Приватна Справа» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно площею 0,0960 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 та передачу її безоплатно у власність ОСОБА_2 .

Вказаний вище проект землеустрою було погоджено відповідно до частини 8 статті 118 ЗК України та в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» даній земельній ділянці по АДРЕСА_3 був присвоєний кадастровий номер та була здійснена державна реєстрація цієї земельної ділянки.

Вказаній земельній ділянці площею 0,0960 га присвоєно Кадастровий номер: :01:020:0603, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія НВ-015 від 07 квітня 2015 року.

У відповідності до ст.118 ЗК України, ОСОБА_2 було подано 06.02.2017 року на ім`я Міського голови міста Рівне заяву встановленої форми про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0960 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 , погоджений в установленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, що підтверджується супровідною карткою, виданою Рівненським регіональним центром надання адміністративних послуг реєстраційний №39543 від 06 лютого 2017 року.

Відповідачами в строки, передбачені частиною 9 ст.118 ЗК України, не прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0960 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 та передачу її безоплатно ОСОБА_2 , у власність.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем відповідно до норм Земельного кодексу України не прийнято рішення за заявою позивача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Згідно з положеннями статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин другої та третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями пунктів 8 та 9 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

Згідно з положеннями пунктів 8 та 9 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

Оскільки міським головою міста Рівного не винесено на пленарне засідання Рівненської міської ради, зокрема не включено до порядку денного розгляду клопотання позивача від 6 лютого 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та надання її у власність у двотижневий строк із дня отримання погодженого проекту та не забезпечено дотримання радою порядку і строку його розгляду, то відповідно міським головою допущено протиправну бездіяльність та порушено вимоги частини дев`ятої статті 118 ЗК України, статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №826/8107/16.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05) .

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до п.3.1 рішення Конституційного Суду України №17-рп/2010 у справі 1- 25/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, втручання у права повинно бути передбачуваним для особи, інакше воно не може бути законним та суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод; небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (див. також: рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Гавенда проти Польщі» від 14.03.2002, «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000).

Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 спосіб відновлення попущеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторною звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Що стосується посилань апелянта на норми ст. 22 ЗК УРСР, яка передбачала заборону приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, то апеляційний суд вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Право користування спірною земельною ділянкою матір`ю апелянта ОСОБА_4 за життя (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також апелянтом ОСОБА_1 після смерті матері не ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Крім цього, апелянтом не представлено суду належних та допустимих доказів, які підтверджували б, на виконання вимог ст. 22 ЗК УРСР, встановлення відповідними землевпорядними органами меж ділянки (якщо така надавалася колгоспом ім. Леніна ОСОБА_5 ) в натурі (на місцевості) та дозволяли б стверджувати про ідентифікацію спірної земельної ділянки (0,09600 га) та частини тієї ділянки, яка як стверджує апелянт, надавалася колгоспом її матері (0,1500 га), зокрема в частині їх місцезнаходження, цільового призначення, розміру та конфігурації.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем дії відповідачів апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі №569/6532/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повний текст постанови складено 08.07.2019р.