Справа № 200/5564/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 р. Справа№200/5564/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Арестової Л.В, розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами загального позовного провадження) адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (місце знаходження: вул. Серова, б. 1а, м. Маріуполь, Донецька область; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (місце знаходження: вул. Красноармійська, буд. 1а, м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька області; ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2019 року Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 5 674 635,12 грн. та пеню у розмірі 3 404,78 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до звіту про зайнятість інвалідів за 2018 рік, що наданий відповідачем до відділення фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 6 708 осіб. Таким чином, згідно частини 1 ст. 19 Закону Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для відповідача у 2018 році повинно було бути працевлаштовано 268 осіб з інвалідністю, фактично була працевлаштована 226 особа.

Отже, відповідач не виконав норматив по створенню 42 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Просило стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році в сумі 5 674 635,12 грн. та нараховану за порушення термінів сплати таких санкцій пеню 3 404,87 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що ним виконано вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні шляхом створення необхідних умов для роботи інвалідів та подання відповідачу у передбачений законом строк щорічного звіту, а також направлення до місцевого центру зайнятості інформації про вакантні робочі місця для інвалідів, однак інвалідів уповноваженими органами направлено не було. Вважав, що через відсутність вини до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції. Окрім того зазначив, що чисельність працівників підприємства протягом року змінювалась, відповідно і вакантні місця для осіб з інвалідністю збільшувались. Просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28 травня 2019 року.

28 травня 2019 року відкладено підготовче засідання на 12 червня 2019 року.

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 липня 2019 року.

До судового засідання представники сторін не з`явились, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник позивача 05 липня 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. На задоволення позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» у поданому до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік відобразило, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становив 6 708 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 226 особа, тоді як повинні працювати 268 осіб (а.с. 8).

Тобто відповідач не виконав норматив по створенню 42 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

У звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів товариство у 2018 році самостійно не визначило суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, зазначило фонд оплати праці штатних працівників за рік 906 320,30 грн., середньорічну заробітну плату штатного працівника за рік 135 110,36 грн.

За проведеними позивачем підрахунками сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становила 5 674 635,12 грн. (а.с. 9).

За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня в розмірі 3 404,78 грн. (а.с. 10).

Судом також встановлено, що протягом 2018 року відповідач подавав до Добропільського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій для інвалідів відповідно до кількості вільних місць (форма звітності № 3-ПН) (т. 1 а.с. 55-56, 82-195, 212-250; т. 2 а.с. 1-93, 127-236; т. 3 а.с 6-14).

Окрім того, ТОВ «ДТЕК Добропіллявігілля» направляв протягом 2018 року до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради (Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради) листи з переліками вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю (т. 1 а.с. 58-65; т. 2 а.с. 96-97, 100-101, 110-113, 237-238, 241-242; т. 3 а.с 15-16, 21-22).

Аналогічні листи з переліками вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю направлялись відповідачем і до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів (т.1 а.с. 66-73; т. 2 а.с. 98-99, 102-103, 108-109, 114-116; т. 3 а.с 17-18), та до Добропільського міського центру зайнятості (т. 1 а.с. 74- 81, 196-197; т. 2 а.с. 94-95, 104-107, 117-118, 239-240, 243-244; т. 3 а.с 19-20, 23-24).

Таким чином, протягом 2018 року підприємством відповідача було працевлаштовані особи з інвалідністю, що підтверджується наказами про прийняття на роботу та довідками МСЕК (т.1 а.с. 198-211; т. 2 а.с. 119-126, 245-250; т.3 а.с. 1-5, 25-26).

У відповідь Добропільський міський центр зайнятості надав відповідачу інформацію стосовно проведених у 2018 році заходів для роботодавців листами

від 15.01.2019 року № 02/159/-1-28-19, відповідно до якого станом на 01.01.2019 року на обліку в центрі зайнятості знаходяться 25 осіб з інвалідністю (т. 3 а.с. 39);

від 05.04.2018 року № 03/967/01-28-18, відповідно до якого станом на 31.03.2018 року на обліку в центрі зайнятості знаходяться 30 осіб з інвалідністю (т. 3 а.с. 40);

від 02.07.2018 року № 03/1659/01-28-18, відповідно до якого станом на 30.06.2018 року на обліку в центрі зайнятості знаходяться 23 осіб з інвалідністю (т. 3 а.с. 41);

від 01.10.2018 року № 03/2401/01-28-18, відповідно до якого станом на 28.09.2018 року на обліку в центрі зайнятості знаходяться 24 осіб з інвалідністю (т. 3 а.с. 42).

Проте, суду не надано доказів направлення осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля». За таких обставин відповідна кількість інвалідів для працевлаштування направлена не була.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31 січня 2007 року №70, якою затверджено низку нормативно-правових актів, зокрема Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Форму звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії), Порядок подання форми звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з п. 5 Порядку Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Суми адміністративно-господарських санкцій і пені, що надійшли до державного бюджету, використовуються Фондом соціального захисту інвалідів.

Відповідно ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено судом, відповідачем виконані вимоги ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні щодо створення робочих місць для інвалідів та прийняття заходів для їх працевлаштування, і не порушувалися вимоги ст. 19 вказаного Закону (не мало місце безпідставної відмови у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості).

Обов`язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Адже статтею 18-1 вказаного Закону такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року в справі № 802/707/17-а (провадження №К/9901/35221/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано.

З огляду на наведене правові підстави для застосування щодо відповідача адміністративно-господарських санкцій і, відповідно, стягнення їх в судовому порядку, - відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (місце знаходження: вул. Серова, б. 1а, м. Маріуполь, Донецька область; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (місце знаходження: вул. Красноармійська, буд. 1а, м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька області; ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова