Справа № 826/14159/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2019 року № 826/14159/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовомДержавної архітектурно-будівельної інспекції України
ДоПечерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі-позивач/ДАБІ) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі-відповідач/ Печерського РВДВС м. Києва) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2018 р. ВП № 54941013 з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови, з огляду на відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження № 54941013.

Відповідачем письмового відзиву на позов не надано, однак, подано документи виконавчого провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2016 р. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1, якою визнано Приватне підприємства «Фірма « Мисак » винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 13 780,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.03.2017 р. по справі № 826/3060/16 підтверджено правомірність винесеної постанови від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1 та застосування відповідного штрафу до ПП «Фірма «Мисак».

11.10.2017 р. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1.

Однак, 27.07.2018 р. відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2018 р. ВП № 54941013 з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1, з підстав скасування вказаного рішення ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р. по справі № К/800/46377/15.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавців.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, зокрема, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований спеціальною нормою Закону України «Про виконавче провадження», а саме статтею 63 вказаного Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Таким чином, перш ніж виносити постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний перевірити виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно із абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2018 р. ВП № 54941012 вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження стало скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1, згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р. по справі № К/800/46377/15.

Однак, суд звертає увагу, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р. по справі № К/800/46377/15 стосується постанов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08 січня 2014 року №№ 02/14/7/26-24/0801/02/3, 03/14/7/26-25/0801/02/3.

Надані відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження стосуються постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 07.01.2014 р. № 03/14/7/26-25/0801/02/3 та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 18.02.2014 р. № 70/14/7/26-47/1802/02/3, тобто до рішень, що не відносяться до даної справи.

Відповідач, у свою чергу, не надав доказів того, що державним виконавцем було перевірено факт виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження № 54941013 прийнята державним виконавцем передчасно та без з`ясування факту виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1, а відтак підлягає скасуванню.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м. Київ, бульв. Лесі України,26, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2018 р. ВП № 54941013 з примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.02.2016 р. № 26/16/10/26-25/0902/1.

Присудити на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України (01133, м.Київ, бульв. Лесі України,26, ) 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ( 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко