Справа № 640/640/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 липня 2019 року № 640/640/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень від 01.10.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 86829,56 грн. з штрафними санкціями у розмірі 21707,39 грн. за платежем податку на доходи фізичної особи, що сплачується фізособами за результатами річного декларування, всього на загальну суму 108536,95 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф-, прийняту та винесену ГУ ДФС у Київській області щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку з єдиного внеску в сумі 101277,00 грн.; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість у розмірі 407312,77 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 101829,19 грн., всього на загальну суму 509140,96 грн; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 7235,79 грн. з штрафними санкціями у розмірі 1808,95 грн. за платежем військового збору на загальну суму 9044,74 грн; рішення № від 01.10.2018, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 10127,70 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва віл 15.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 20.08.2018 по 27.08.2018 працівниками Головного управління Державної фіскальної служби проведено, згідно наказу №1737 від 16.08.2018 документальну виїзну перевірку господарської одиниці - ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак на переконання позивача, уповноважені особи відповідача на перевірку за місцем розташування об`єкту не прибули, про що також свідчить відсутність в журналі реєстрації перевірок відповідного запису. На думку позивача, відповідачем фактично здійснено документальну невиїзну перевірку. Також позивачем було надано на вимогу головного державного інспектора - ревізора Черниш Н.М. витребувані нею документи, однак остання всупереч приписам п. 85.7 ст. 85 Податкового кодексу України не склала належного опису наданих позивачем фінансово-господарських документів, що ставить під сумнів результати проведеної перевірки, зокрема в частині завищення у 2017 році витрат на загальну суму 482386, 41 грн., заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та заниження військового збору від здійснення господарської діяльності. Також позивач зазначив, що відповідачем в акті перевірки відображені неправдиві дані та протиправно зазначено, що контролюючими органами не проводилася у перевіряємому періоді податкова перевірка, що, в свою чергу, суперечить фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами справи. Крім того, позивач категорично не погоджується із визначеним податковим органом періодом, у якому вперше досягнуто обсягу податкових операцій, визначеного ст. 181 Податкового кодексу України.

У відзиві на позовну заяву, відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що позивачем завищено вартість валових витрат на суму 482386, 41 грн., факт оплати яких останнім не доведено. У зв`язку із заниження позивачем суми чистого доходу на загальну суму 482386, 41 грн., останнім знижено суму податку від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до державного бюджету. Також відповідачем зазначено, що станом на 30.09.2017 ФОП ОСОБА_1 не подав реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, в той час, як останній досяг обсягу постачання товарів/послуг на суму 1 625 993, 05 грн., чим порушено вимог ст. 182, 183, 187 Податкового кодексу України. В свою чергу, заниження оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності призвело до заниження останнім військового збору на суму 7235, 79 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не надано жодної правової оцінки протиправним діям службових осіб в частині не проведення документальної виїзної перевірки, що призвело до протиправних результатів перевірки. Також позивач погоджується, що останнім було порушено вимоги п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України та протиправно не вжито заходів з реєстрації ФОП як платника податку на додану вартість, однак, на думку позивача, відповідачем невірно визначено розмір оподаткованих операцій. Також позивач зазначив, що обов`язок доводити правомірність винесеного рішення покладається саме на відповідача, у зв`язку з чим, останнім не доведено факт завищення позивачем валових витрат у 2017 році.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 з 13.12.2005 зареєстрований Переяслав- Хмельницьким міськрайонним управлінням юстиції як фізична особа - підприємець, у зв`язку з чим зроблено запис № 2 000950 про державну реєстрацію та видано свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 .

16.08.2018 наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було винесено наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1737.

В період з 20.08.2018 по 27.08.2018 працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 16.08.2018 №1737 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , господарська одиниця - ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

17.09.2018 позивачем отримано акт №754/10-36-13-04/НОМЕР_2 від 03.09.2018 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, повноти і достовірності нарахування та сплати належних сум податків та зборів суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 В адміністративному порядку вказаний акт ФОП ОСОБА_1 не оскаржував.

12.10.2018 позивач отримав оскаржувані: податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 86829,56 грн. з штрафними санкціями у розмірі 21707,39 грн. за платежем податку на доходи фізичної особи, що сплачується фізособами за результатами річного декларування (надалі - ПДФО), всього на загальну суму 108536,95 грн.. код платежу 11010500, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф-, прийняту та винесену ГУ ДФС у Київській області щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 сплатити недоїмку з єдиного внеску (надалі - ЄВ) у сумі 101277,00 грн.; податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість (надалі - ПДВ) у розмірі 407312,77 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 101829.19 грн.. всього на загальну суму 509140,96 грн., код платежу 14010100 (надалі - ППР №); податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №, прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про нарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання в розмірі 7235,79 грн. зі штрафними санкціями у розмірі 1808,95 грн. за платежем військового збору, на загальну суму 9044,74 грн., код платежу 11011000; рішення № від 01.10.2018. прийняте та винесене ГУ ДФС у Київській області про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в суму 10127,70 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

; розрахунок штрафних санкцій до акту перевірки від 03.09.2018р. №754/10-36-13- 04/НОМЕР_2 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, повноти і достовірності нарахування та сплати належних сум податків та зборів стосовно суб`єкта підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року, згідно з яким відповідачем всього нараховано ФОП ОСОБА_1 податків, зборів та штрафів на загальну суму 738127 грн. 35 коп.

З 16.11.2018 ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що здійснено відповідний запис.

Не погоджуючись з даними податковими-повідомленнями рішеннями, вважаючи протиправними податкову вимогу ти рішення про сплату штрафних санкцій, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п. 75.1.2 ст. 75 Податкового кодексу України).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальною невиїзною позаплановою електронною перевіркою за заявою платника податків вважається перевірка, що проводиться на підставі заяви, поданої платником податків з незначним ступенем ризику, визначеним відповідно до пункту 77.2 статті 77 цього Кодексу, до контролюючого органу, в якому він перебуває на податковому обліку. Заява подається за 10 календарних днів до очікуваного початку проведення електронної перевірки, але не раніше офіційного повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, про запровадження проведення такої перевірки для відповідних платників податків: які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; суб`єктів господарювання мікро-, малого; середнього підприємництва; інших платників податків. Форма заяви, порядок її подання, прийняття рішення про проведення електронної перевірки встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 78.4. ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноважені особи контролюючого органу на місце розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка не прибули, що також підтверджується відсутністю інформації про початок, закінчення перевірки, а також особу перевіряючого в книзі обліку перевірок.

Порядок ведення Журналу реєстрації перевірок затверджено наказом Держпідприємництва України від 10.08.1998 № 18 (далі- Порядок).

Згідно з п. 1 вказаного Порядку впровадження журналу здійснюється суб`єктами підприємницької діяльності на добровільних засадах на підставі статті 7 Указу Президента України від 23.07.98 №817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності».

Так, згідно з п. 3 Порядку журнал реєстрації перевірок знаходиться за місцем здійснення підприємницької діяльності.

Журнал реєстрації перевірок, в контексті приписів п. 2 Порядку ведеться суб`єктами підприємницької діяльності всіх форм власності з метою недопущення несанкціонованих перевірок.

Пунктом 7 Порядку визначено, що представник контролюючого органу перед початком перевірки повинен обов`язково зробити запис у журналі, заповнюючи всі передбачені графи, та поставити підпис.

Таким чином, у журналі реєстрації перевірок суб`єктів господарювання працівники контролюючих органів реєструють лише ті перевірки, які проводяться за місцем здійснення господарської діяльності платника податків, зокрема документальну виїзну та фактичну перевірки.

Таким чином, відповідно до змісту наведених правових норм, вбачається, що проставлення запису про проведення перевірки журналі є обов`язком представника контролюючого органу. В свою чергу, відповідач не надав жодних пояснень і доказів щодо підстав відсутності такого запису в книзі обліку перевірок позивача.

Зокрема, в акті про результати документальної позапланової перевірки №№754/10-36-13-04/НОМЕР_2 від 03.09.2018 зазначено, що в журналі перевірок не було зроблено відповідний запис у зв`язку з його відсутністю.

Однак, дані обставини спростовуються наявним у справі поясненням ОСОБА_2 - директора ресторан-готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», що у визначені контролюючим органом строки проведення перевірки, а саме з 20.08.2018 по 27.08.2018 виїзна перевірки службовими особами ГУ ДФС у Київській області не проводилася. Також, в матеріалах справи містяться аналогічні пояснення ОСОБА_3 - бармена ресторан-готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_4 - бармена ресторан-готелю «ІНФОРМАЦІЯ_1», які постійно працювали в ресторан-готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1», в тому числі на момент проведення перевірки.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів про зміну виду документальної перевірки.

Необхідно також врахувати, що у разі виникнення необхідності зміни виду документальної перевірки (з виїзної на невиїзну) доцільно забезпечити безумовне дотримання вимог щодо організації та проведення невиїзних документальних перевірок, які встановлені статтею 79 Податкового кодексу України, а також відповідно статтями 77 та 78 Податкового кодексу України, в частині, зокрема, надіслання (вручення) платнику податків у визначені терміни належним чином оформлених повідомлення та копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки, а також скасування або внесення змін до раніше прийнятого рішення про проведення документальної виїзної перевірки.

Вищевказане дає підстави для висновку, що податкову перевірку позивача було проведено не за його місцезнаходженням або місцем розташування об`єкта перевірки.

Щодо тверджень позивача про відсутність опису витребуваних документів, суд зазначає наступне.

Перелік документів, необхідних для ведення платниками обліку в цілях оподаткування, встановлено Податковим кодексом України. Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника після початку перевірки (п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України ).

Поряд з цим, приписи п. 85.7 ст. 85 Податкового кодексу України визначають, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Тобто, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки після початку її проведення, отримання яких оформлюється описом, копія якого вручається платнику податків або його представнику.

В порушення наведених норм відповідачем не було складено опису отриманих від позивача документів, а тому суд вважає необґрунтованими висновки, викладені в акті №754/10-36-13-04/НОМЕР_2 від 03.09.2018.

По суті виявлених порушень, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 до графи 5 розділу 1 «Вартість придбання товаро-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відніс суму товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки надано, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 482386, 41 грн, що відповідно до вимог п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України не може відноситися до витрат, у зв`язку із неможливістю підтвердження факту їх оплати або використання господарської операції.

Питання визначення переліку витрат, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, регламентується пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України 177.4. до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга) та порядок її ведення (далі - Порядок) затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481.

Відповідно до пп. 8 п. 6 Порядку у графі 8 Книги відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо.

Так, податковою перевіркою встановлено неналежне ведення позивачем книги обліку доходів і витрат в частині невірного відображення понесених витрат, що в свою чергу стало підставою для невірного визначення витрат, пов`язаних з одержанням доходу.

Суд зазначає, що відображення господарської операції, а саме облік товарних запасів в податковому обліку має здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку відповідно до норм законодавства, що і регулює облік товару на складі або за місцем його реалізації. Разом з тим, з аналізу первинних документів, наявних в матеріалах справи, судом вбачається, що Книга обліку доходів та витрат за період 2017 року заповнена відповідно до вимог Порядку № 481, в тому числі заповнені реквізити документів, що підтверджують понесені витрати.

Разом з тим, із наданих пояснень відповідача, суд позбавлений фактичної можливості встановити на підставі яких конкретно документів останнім було встановлено заниження позивачем чистого оподаткованого доходу.

Так, податковим органом зазначено, що ним досліджувалися податкові накладні, товаро-транспорті накладні, фіскальні чеки, банківські виписки про рух коштів, однак конкретизація даних первинних документів, відповідачем не наведена ні в акті перевірки, ні в поясненнях, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не було належним чином проаналізовано первинні документи бухгалтерського обліку.

Крім цього, зазначаючи у акті перевірки про заниження витрат, відповідач мав би вказати первинні документи, документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Дане також спростовується тим, що контролюючим органом проведено документальну планову невиїзну перевірку виключно на підставі наданих позивачем документів, в той час як відповідно до наказу на проведення перевірки суб`єктом владних повноважень мав бути проведений виїзний контрольний захід.

Крім того, за результатами попередніх фактичних перевірок за 2015, 2017 роки контролюючим органом не було виявлено обставин, які б свідчили про заниження чистого оподаткованого доходу.

За таких обставин суд приходить до висновку про передчасність та документальну необґрунтованість доводів контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу перевіряємого періоду, внаслідок чого оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

У зв`язку з тим, що відповідач дійшов висновку про те, що відображена сума доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок була занижена позивачем, внаслідок чого порушено ч.2 ст.7 та ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , останнім було застосовано штрафну санкцію до позивача.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України № 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування ПК України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Враховуючи встановлення судом помилковості та недоведеності висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, а також про встановлення протиправності податкового повідомлення-рішення від 01.10.2018 №, то рішення про застосування штрафних санкцій від 01.10.2018 № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо повноти нарахування та сплати позивачем до державного бюджету військового збору з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності, то суд зазначає наступне.

Як вбачається згідно з матеріалів справи, перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу з якого нараховується військовий збір встановлено заниження чистого оподаткованого доходу, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності.

Враховуючи встановлення судом помилковості та недоведеності висновків акта перевірки про заниження отриманого позивачем доходу, а також про встановлення протиправності податкового повідомлення-рішення від 01.10.2018 №, то податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем вимог п. 181.1 ст. 181 , п. 183.1 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, то суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Так, перевіркою встановлено, що станом на 30.09.2017 позивачем досягнуто обсяг постачання товарів і послуг в сумі 1625993, 05 грн., проте не подано реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, що в свою чергу також призвело до заниження податкових зобов`язань на додану вартість.

Позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що дійсно є платником податку на додану вартість, однак контролюючий орган не вірно визначив період, в якому вперше було досягнуто обсяг оподатковуваних операцій та суму заниження податкових зобов`язань.

Так, на думку позивача, за даними бухгалтерського обліку та відповідно до даних реєстратора розрахункових операцій, дохід від постачання товарів/послуг ФОП ОСОБА_1 в період з 01.10.2017 по 31.12.2017 фактично становив: у жовтні 2017 року - 414907,94 грн., з яких 15500 грн. складала розмінна монета, 2262 грн. складав акцизний податок (розмінна монета і акциз не підлягають врахуванню у валовий дохід для оподаткування ПДВ). Всього валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 397145,94 грн.; у листопаді 2017 року - 415362,65 грн., з яких 15000 грн. складала розмінна монета, 1538 грн. складав акцизний податок. Всього валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 398824,65 грн.; І - у грудні 2017 року - 624220.13 грн., з яких 15500 грн. розмінна монета, 2271 грн. акцизний податок. Валовий дохід до оподаткування ПДВ становив 606449.13 грн.

Зазначене вище підтверджується наявними у справі бухгалтерською довідкою та даними книги обліку розрахункових операцій на РРО.

Наказом Міністерства фінансів України затверджений Порядок «Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій» № 547 від 14.06.2016 (далі по тексту - Порядок № 547). Цей Порядок поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО) для здійснення розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі.

У цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

- реєстратор розрахункових операцій (РРО) - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До РРО відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

- Z-звіт - денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам`яті та занесенням її до фіскальної пам`яті РРО.

Відповідно до пункту 6 розділу III Порядку № 547 внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій "службове внесення" та "службова видача", якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій.

Крім того, операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Тобто розмінна монета, отримана з каси підприємства або залишена в скриньці РРО з попереднього дня, має проводитися через РРО за допомогою операції "службове внесення".

Підтвердженням того, що відповідну суму внесено до РРО як розмінну монету, є Z-звіт, у якому відображається інформація про операцію "службове внесення".

Таким чином, за проведеними підрахунками позивач визнає свою вину в частині порушення вимог п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України щодо заниження податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість у сумі 280483, 94 грн., а не 407312, 77 грн. як стверджував відповідач.

У зв`язку з суттєвими розбіжностями в розрахунку та відсутністю доказів, якими відповідач підтверджує правильність наданого обрахунку, суд приходить до висновку, що відповідачем невірно обраховано суму заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та відповідно не вірно визначено суму, яка підлягає сплаті до державного бюджету, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № підлягає скасуванню.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятого рішення не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( 08400, м. Переяслав- Хмельницький, Київська обл., 08400 , іпн. НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №;

Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №;

Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області податкове повідомлення - рішення від 01.10.2018 №;

Визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області рішення № від 01.10.2018 про застосування штрафних санкцій;

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2018 №Ф-.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( 08400, м. Переяслав- Хмельницький, Київська обл. , іпн. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, ) витрати зі сплати судового збору у сумі 7 381 (сім тисяч триста вісімдесят одну) грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур