Справа № 320/3510/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

10 липня 2019 року м. Київ 320/3510/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної

комісії суддів України

про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі по тексту - Комісія), в якому просить суд визнати протиправними дії Комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо відмови ОСОБА_1 у допуску до участі в конкурсі з добору кандидатів для призначення членом ВККС України.

Також, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову:

- заборонити Конкурсній комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України проводити конкурс з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- заборонити Конкурсній комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України проводити співбесіди з відібраними кандидатами, розглядати мотиваційні листи та визначати їх результати;

- заборонити Конкурсній комісії з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначати переможця конкурсу та рекомендувати переможця конкурсу Голові Державної судової адміністрації України для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- заборонити Голові Державної судової адміністрації призначати переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- заборонити Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (виконуючому обов`язки Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або іншій уповноваженій особі/особам) включати до штату на посаду члена Вищої комісії суддів України переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач зазначив про те, що 03.07.2019 на електронну адресу позивача надійшов лист від адміністратора Комісії з добору кандидатів для призначення членом ВККС України, з якого йому стало відомо про відмову у допуску до участі у конкурсі з добору кандидатів для призначення членом ВККС. Позивач стверджує, що відмова у допуску до участі в конкурсі є незаконною та такою, що порушує його право брати участь у конкурсі на зайняття посади члена ВККС України.

Також позивач відзначив, що дата проведення конкурсу 09 липня 2019 о 10-00, а наступним етапом проведення конкурсу є проведення співбесід з кандидатами на посаду члена ВККС України, розгляд мотиваційного листа та визначення їх результатів.

Тому, позивач вважає, що вказані обставини фактично позбавлять його можливості виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки за результатами проведення співбесід без розгляду мотиваційних листів відбувається голосування членів Конкурсної комісії та подальше визначення переможця конкурсу, що буде рекомендований голові ДСА України для призначення членом ВККС України. Так,зокрема позивач зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, позивач буде позбавлений можливості поновити порушені права через завершення конкурсу та відсутність процедур, які б дозволяли провести повторний чи додатковий конкурс, що може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням викладеного, розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3)встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти інші дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за якими стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

При цьому, відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність застосування певного заходу забезпечення позову.

У свою чергу, судом не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Конкурсній Комісії: 1) проводити конкурс з добору кандидатів для призначення членом ВККС України; 2) проводити співбесіди з відібраними кандидатами, розглядати мотиваційні листи та визначати їх результати; 3) визначати переможця конкурсу та рекомендувати переможця конкурсу Голові Державної судової адміністрації України для призначення членом ВККС України; та заборонити Голові ДСА призначати переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом ВККС України на посаду члена ВККС України.

Також неможливо оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Стосовно обрано позивачем заходу забезпечення позову - заборонити Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (виконуючому обов`язки Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або іншій уповноваженій особі/особам) включати до штату на посаду члена Вищої комісії суддів України переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України слід зазначити наступне.

Згідно з приписами пункту 1 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

При цьому, слід зазначити, що приписи вказаної норми є імперативними та містять чітку заборону забезпечення позову шляхом заборони Вищій кваліфікаційній комісії суддів України вчиняти певні дії.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в частині обраного позивачем заходу - заборонити Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (виконуючому обов`язки Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або іншій уповноваженій особі/особам) включати до штату на посаду члена Вищої комісії суддів України переможця конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України слід зазначити наступне.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення сторони з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас, як встановлено судом, позивачем не наведено та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

З цих підстав, суд вважає, що вжиття зазначених заходів буде мати непропорційний характер, тобто не буде дотримано баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення (дії) відповідача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, адже обґрунтування позивача щодо необхідності забезпечення позову базуються виключно на припущеннях останнього про можливе порушення його прав та інтересів не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому у суду відсутні законні підстави для ухвалення судового рішення про забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що заява про забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.