Справа № 225/2995/19
Суддя: Скиба М. М.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 225/2995/19
Провадження № 2-а/225/34/2019
РІШЕННЯ

іменем України

"09" липня 2019 р. м. Торецьк

Дзержинській міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Скиба М.М.,

за участі секретаря - Солодкої Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в в залі судових засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника відділу - начальника відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби "Бориспіль-2" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Бур`яна Олександра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №000679 від 29.04.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до заступника начальника відділу - начальника відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби "Бориспіль-2" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Бур`яна Олександра Валентиновича, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 000679 від 29 квітня 2019 року, винесену заступником начальника відділу - начальник відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшим лейтенантом Бур`ян Олександром Валентиновичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень за ч.1 ст.204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 2019 року, на території міжнародного аеропорту «Бориспіль», заступником начальника відділу - начальник відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшим лейтенантом Бур`ян Олександром Валентиновичем відносно неї була розглянута справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 000679.

Відповідно до тексту постанови, 29 квітня 2019 року о 23 год. 50 хв., гр. України ОСОБА_2 порушила вимоги п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015р. № 367, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль» (термінал Р), на напрямку «Відліт» під час оформлення пасажирів рейсу № 7001 «Київ-Хургада», пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт гр. України № НОМЕР_1 на своє ім`я, в ході перевірки якого було виявлено порушення виїзду 27.03.2019 року близько 10 год. 00 хв. з тимчасово окупованої території України через тимчасово закритий пункт пропуску «Новоазовськ», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-2 КУпАП».

У зв`язку з чим, відповідач виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наклавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач зазначив, що не зважаючи на заперечення нею події та складу правопорушення, відповідач виніс постанову та притягнув її до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що відповідачем порушено вимоги ч. 5 ст. 258 КуПАП , а саме не дивлячись на ту обставину, що позивачем заперечувався та оспорювався факт вчинення нею адміністративного правопорушення, відповідачем не складено протоколу про адміністративне правопорушення .

Вказує, що відповідно до статті 12 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. Оскілки на данний час на виконання ст. 12 зазначеного закону Кабінетом міністрів Укараїни не визначено зазначений порядок, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-2 КуПАП.

В судове засідання позивач не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд даної справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що викладені позивачем вимоги повністю не визнає та просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Свій відзив мотивує тим, що 29.04.2019 він, під час виконання посадових обов`язків заступника начальника відділу - начальника відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби «Бориспіль-2» ОКПП «Київ» ДПС України, стосовно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 000679, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. Зазначає, що позивач 29.04.2019 давала письмові пояснення. Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 від 29.04.2019 (копія додається), їй було роз`яснено ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе. Проте, позивач все рівно дала показання, якими підтверджується факт перетину кордону України через тимчасово закритий пункт пропуску «Новоазовськ», чим визнає, що вчинила правопорушення вказане у Постанові. 14.04.2017 року наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 222-ог був затверджений Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Цим порядком врегульовано правовідносини щодо порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї та визначений перелік пунктів пропуску в`їзду-виїзду. До вказаного переліку не входить пункт пропуску «Новоазовськ».

Більше того, згідно протокольного рішення КМУ від 12.11.2014 року за № 94 дію пункту пропуску «Новоазовськ» тимчасово припинено.

Також, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Новоазовськ віднесено до населених пунктів, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

А отже, у діях позивача міститься склад правопорушення статті 204-2 КУпАП України, передбаченого частиною 1. Таким чином, вважає, що Постанова є обґрунтованою та законною.

Вивчив наявні матеріали справи у їх сукупності, прийняв до уваги пояснення сторін, дослідив представлені суду письмові докази, надав правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

З постанови про накладення адміністративного стягнення № 000679 від 29 квітня 2019 року вбачається, що о 23 год. 50 хв., гр. України ОСОБА_2 порушила вимоги п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015р. № 367, а саме: у пункті пропуску «Бориспіль» (термінал Р), на напрямку «Відліт» під час оформлення пасажирів рейсу № 7001 «Київ-Хургада», пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт гр. України № НОМЕР_1 на своє ім`я, в ході перевірки якого було виявлено порушення виїзду 27.03.2019 року близько 10 год. 00 хв. з тимчасово окупованої території України через тимчасово закритий пункт пропуску «Новоазовськ», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-2 КУпАП».

У зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Статтею 204-2 ч.1 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин третьої - шостої статті 71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 86 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

В постанові про накладення адміністративного стягнення № 000679 від 29 квітня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015р. № 367.

Відповідно до зазначеної постанови КМУ, нею врегульовано порядок перетину адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Згідно з ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Позивачем категорично заперечується порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим поза межами встановлених пропускних пунктів.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до суду надано тільки письмові пояснення ОСОБА_1 від 29.04.2019, інших будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї ОСОБА_1 суду відповідачем не надано.

При цьому з суті зазначених пояснень позивача, вбачається, що остання перетин адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї не здійснювала.

У відзиві на позов відповідач посилається на наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 222-ог від 14.04.2017 року, яким затверджений Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та стверджує, що саме цей порядок було порушено позивачем.

Разом з тим в тектсті оскаржуваної постанови відсутні будь-які згадки або посилання на зазначений нормативний акт, натомість наявне посилання на п.3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015р. № 367.

Стаття 204-2 КуПАП пердбачає відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Тобто для встановлення факту вчинення адмістративного правопорушення за зазначеною статтею, необхідно встановити порушення особою норм конкретного нормативного акту, що регулює порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Фактично у своєму відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що оскаржувана постанова не містить посилання на нормативний акт, що регулює відповідні суспільні правовідносини та встановлює порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, який, на думку відповідача, був порушений позивачем. Таким чином можна дійти до висновку, що в оскаржуваній постанові відповідною посадовою особою не зазначено повний юридичний склад адміністративного правопорушення, а саме не визначено такого елементу як об`єкт адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач здійснив порушення виїзду з тимчасово окупованої території України 27.03.2019 р. через тимчасово закритий пункт пропуску "Новоазовськ". Зазначений пропускний пункт територіально не належить до меж вільної економічної зони "Крим".

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України "«Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»" визначено, що тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме:

1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей;

2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини;

3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Указом Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" визначено, що Новоазовський район Донецької області входить до переліку районів тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до абзацу 3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин не може бути застосований Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою КМ України № 367 від 04.06.2015 року, оскільки даний Порядок стосується перетину адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України.

Також до спірних правовідносин не може бути застосовано, наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 222-ог від 14.04.2017 року, оскільки ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» містить чітку взказівку на орган, який втсановлює порядок в`їзду та виїзду осіб з тимчасово окупованих територій, а саме Кабінет міністрів Укарїни.

Окрім того зазначений наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ № 222-ог від 14.04.2017 року, тобто був виданий до прийняття, як Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» яким наведене визначення окупованих територій Донецької та Луганської областей так і Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях", який визначає конкретні межі цих територій.

В самому ж поряду затвердженому вказаним наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ відсутні будь-які посилання на вищезазначені нормативно-правові акти. В ньому зазначено, що цей Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок) визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням через лінію зіткнення та/або в її межах в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі - АТО) осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також види блокпостів, контрольних пунктів в`їзду-виїзду, порядок їх функціонування, правила їх перетинання.

Словосполучення "тимчасово окуповані території" у тексті зазначеного порядку не зустрічаються.

Таким чином, суд констатує певну правову колізію, оскільки відсутність Порядку, який зазначений у абзаці 3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», приводить до неможливості застосування відповідальності за порушення абз.1 ст.12 вищезазначеного Закону.

Окрім того, в позовній заяві позивач стверджує про порушення відповідачем ч. 5 ст. 258 КУпАП, а саме: не дивлячись на ту обставину, що позивачем заперечувався та оспорювався факт вчинення нею адміністративного правопорушення, відповідачем не складено протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУgFП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У відзиві на позовну заяву відповідач, зазначає, що оскільки позивач дала пояснення в яких зазначила, що перетинала кордон з Російською Федерацією черерез тимчасово непрацюючий пункт пропуску "Новоазовськ", то нею не заперечувалось допущення нею правопорушення та накладення стягнення.

Суд не може погодитися з позицію відповідача оскільки, визнання позивачем певної обставини не може свідчити й про автоматичне погодження позивачем з висновками зробленими за результатами оцінки зазначеної обставини відповідачем та накладеним відповідачем адміністративним стягненням.

Таким чином суд приходить до висновку про порушення відповідачем норм ч. 5 ст. 258 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 29.04.2019 року № 000679, якою позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. не відопвідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП слід закрити.

На підставі викладено, керуючись статтями 242, 243, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до заступника начальника відділу - начальника відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби "Бориспіль-2" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Бур`яна Олександра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №000679 від 29.04.2019 року- задовольнити.

Визнати незаконною постанову про накладення адміністративного стягнення №000679 від 29.04.2019, винесену в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 та скасувати її.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15. 5 ч. 1 Розділу VІІ (Перехідні положення) КАС України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.М. Скиба