Справа № 520/11864/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р. Справа № 520/11864/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроут" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 (суддя Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 11.03.19) по справі № 520/11864/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроут"

до Головного державного ревізора-інспектора відділу аудиту платників Київського управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області Грабченка Михайла Анатолійовича , Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними дій та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гроут", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправними дії головного державного ревізора-інспектора відділу аудиту платників Київського управління аудиту Головного управління ДФС у Харківській області Грабченка Михайла Анатолійовича та такими, що порушують порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних перевірок; визнати протиправним та скасувати наказ № 9581 від 19.12.2018 Головного управління ДФС у Харківській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ГРОУТ"; визнати протиправним рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна платників податків №53586/10/20-40-14-21-16 від 22.12.2018;

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірний наказ № 9581 від 19.12.2018 Головного управління ДФС у Харківській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ГРОУТ" є протиправним та незаконними, оскільки документальна позапланова виїзна перевірка призначена за відсутності підстав для її проведення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що контролюючим органом відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України на адресу позивача направлені письмові запити: від 30.08.2018 №36413/10/20-40-14-07-16, від 31.08.2018 №36729/10/20-40-14-21-16, від 05.11.2018 №45831/10/20-40-14-21-16, від 26.10.2018 №44935/10/20-40-14-21-16.

Із письмових запитів Головного управління ДФС України у Харківській області, судом встановлено, що контролюючий орган отримав узагальнену податкову інформацію щодо контрагентів позивача: ТОВ "Тінер Опт", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Стартфорд", ТОВ "Автоіндустріал", ТОВ "Бонспец-Сервіс", ТОВ "Сізам Центр", ТОВ "Версі Трейд", ТОВ "Полестарс".

На письмові запити контролюючого органу від 30.08.2018 №36413/10/20-40-14-07-16, від 31.08.2018 №36729/10/20-40-14-21-16, від 26.10.2018 №44935/10/20-40-14-21-16, від 05.11.2018 №45831/10/20-40-14-21-16, позивачем надано відповідь, в якій останній зазначив, що письмовий запит контролюючого органу не відповідає вимогам п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України. Всупереч абз.2 п.73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, письмовий запит від 05.11.2018 №45831/10/20-40-14-21-16 не містить інформацію, яка підтверджує підстави для надіслання запиту. Крім того, у даному запиті контролюючого органу не зазначено жодного виявленого факту, який свідчить про порушення, саме ТОВ "ГРОУТ" податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У запиті не наведено жодного посилання на акти перевірок, податкові повідомлення - рішення, судові рішення, кримінальні провадження, висновки експертів або інше (а.с. 139-155, 166-182).

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.41.1 ст. 41, п.61.1, п.61.2 ст. 61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст. 62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у зв`язку із ненаданням підприємством ТОВ "ГРОУТ" у запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на обов`язкові письмові запити Головного управління ДФС у Харківській області, за фактами, що свідчать про недостовірність визначення ТОВ "ГРОУТ" даних, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість, поданих платником податків щодо господарських взаємовідносин із своїми контрагентами, відповідачем складено наказ від 19.12.2018 №9581 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ГРОУТ" (код за ) (а.с. 24-25).

З матеріалів справи встановлено, що на підставі п.п.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст. 78, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу №9581 від 18.12.2018, відповідачем складено направлення на перевірку №13122 від 20.12.2018 (а.с. 59).

Перевіряючих відповідача до проведення перевірки допущено не було, оскільки запити контролюючого органу оформлені з порушенням вимог ст. 73 Податкового кодексу України. У зв`язку із чим відповідачем складено акт №10240/20-40-14-21-07/35073748 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної позапланової виїзної перевірки (а.с. 60).

Фактичною підставою для призначення позапланової виїзної перевірки є ненадання позивачем пояснень та їх документального підтвердження на письмові запити ГУ ДФС у Харківській області.

Позивач не погодився із такими діями та рішеннями податкового органу та звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, право на проведення контролюючими органами перевірки, в тому числі документальної виїзної, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із абзацом четвертим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених Кодексом.

Перелік обставин, за наявності яких контролюючий орган може призначити документальну позапланову перевірку, передбачено пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Зокрема, підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту

При цьому, колегія суддів зазначає, що змістова конструкція цієї норми обумовлює наявність інформації, як така, що допускає порушення, але не обов`язково. Внаслідок отримання такої інформації, виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю.

Належною формою реалізації такого обов`язку є спрямування письмового запиту до платника податків із зазначенням у запиті про існуючі порушення з боку такого платника та необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування тієї інформації, яка є у податкового органу, при чому достовірність такої інформації про порушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення порушення та формування висновків про це можливе лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації, яка потребує додаткової перевірки.

А тому, посилання позивача на те, що запити контролюючого органу не містять конкретних фактів, які свідчать про порушення податкового законодавства є безпідставними, оскільки запит направлявся контролюючим органом для підтвердження або спростування тієї інформації, яку контролюючий орган отримав від ГУ ДФС у Донецькій області, ГУ ДФС у Житомирській області, ГУ ДФС у Дніпропетровські області, ГУ ДФС у Кіровоградській області, ГУ ДФС у Харківській області щодо контрагентів позивача.

Колегія суддів зазначає, що письмові запити контролюючого органу містять повний перелік інформації, яку саме платник податків повинен надати до ГУ ДФС у Харківській області для спростування отриманих відомостей щодо контрагентів ТОВ "Гроут" з узагальненої практики.

У випадку, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, у податкового органу існують підстави для її призначення.

Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 "Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом" (далі - Порядок).

Зокрема, чітко визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.

Згідно з пунктом 73.1 статті 73 Податкового кодексу України інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності, серед іншого такої підстави: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 10 Порядку встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому пункту 73.3 статті 73 Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит (пункт 16 Порядку).

Положення цього пункту Порядку узгоджується з пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, яким також встановлено, що у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Суд зазначає, що вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.

З матеріалів справи встановлено, що письмові запити відповідача від 30.08.2018 №36413/10/20-40-14-07-16, від 31.08.2018 №36729/10/20-40-14-21-16, від 05.11.2018 №45831/10/20-40-14-21-16, від 26.10.2018 №44935/10/20-40-14-21-16, направлені контролюючим органом на адресу позивача, містять підпис в.о. начальника Головного управління ДФС у Харківській області, печатку контролюючого органу та вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту - пункт 73.3, статі 73, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті Податкового кодексу України, а також обставини, встановлені за наслідком отримання інформації. Запити містили опис інформації, що запитується, та орієнтовний перелік документів, що її підтверджують.

Таким чином, судом не встановлено невідповідність запиту вищенаведеним вимогам законодавства, що надавало б позивачу можливість не надавати відповідь на такий обов`язковий запит та відмовити у цьому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на позивача покладався обов`язок щодо надання інформації, про надання якої і складений запит контролюючого органу, а у ГУ ДФС у Харківській області виникло право на її проведення внаслідок безпідставної відмови у цьому.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган при направленні запитів про надання інформації від 30.08.2018 №36413/10/20-40-14-07-16, від 31.08.2018 №36729/10/20-40-14-21-16, від 05.11.2018 №45831/10/20-40-14-21-16, від 26.10.2018 №44935/10/20-40-14-21-16 діяв на підставі, в порядку і у спосіб, передбачений законодавством, не отримавши належну відповідь на який, правомірно призначив перевірку, про що видав оскаржуваний наказ.

Щодо пред`явлення головним державним ревізором-інспектором відділу аудиту платників Київського управління аудиту Головного управління ДФС у Харківській області Грабченко Михайлом Анатолійовичем довідки № З87/Г/20-40-04-01 - 13 від 03.09.2018 замість службового посвідчення колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до п.81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Колегією суддів встановлено, що під час спроби провести перевірку відповідачем було надано замість службового посвідчення довідку № З87/Г/20-40-04-01 - 13 від 03.09.2018.

Проте, з такими діями відповідача погодитись не можна, оскільки статтею 81 ПК України визначено перелік документів, які повинен пред`явити перевіряючий перед початком проведення перевірки, а саме: направлення, копію наказу про проведення перевірки та службове посвідчення.

Колегія суддів зазначає, що даний перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню, а тому надання замість службового посвідчення довідки є протиправним та не відповідає вимогам закону.

Посилання відповідача на наказ ДФС України "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби" від 23.10.2014 року №207, яким дозволено використовувати до отримання посвідчень довідки про приналежність до посадових осіб органів ДФС, колегією суддів відхиляється, оскільки нормативно-правовим актом вищої юридичної сили є ПК України, відповідно до норм якого чітко визначено про необхідність пред`явлення саме службового посвідчення. Жодного посилання на можливість пред`явлення замість посвідчення довідки норми ПК України не містять.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що недопущення позивачем посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки було обґрунтованим та правомірним.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу може бути застосовано адміністративний арешт майна такого платника податків - як винятковий спосіб забезпечення виконання останнім його обов`язків, визначених законом.

Таким чином, оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що у позивача були законні підстави не допускати відповідача до проведення перевірки, то оскаржуване рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків №53586/10/20-40-14-21-16 від 22.12.2018 року прийнято протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроут" - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі № 520/11864/18 скасувати в частині відмови в задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна платників податків №53586/10/20-40-14-21-16.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна платників податків №53586/10/20-40-14-21-16.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 по справі №520/11864/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 08.07.19.