Справа № 820/3217/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2019 року

Київ

справа №820/3217/17

адміністративне провадження №К/9901/5629/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Головуючого судді (судді-доповідача) - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 (постановлена у складі судді Спірідонов М.О.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 (прийняту у складі колегії суддів П`янової Я.В., Зеленського В.В., Чалого І.С.)

у справі № 820/3217/17

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області,

треті особи - Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області,

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо не здійснення нарахування судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за період з 01.01.2017 по 30.06.2017;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, , на користь ОСОБА_1 , недоплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 30.06.2017, включаючи її складові, виходячи з щомісячного розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, що дорівнює 32 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо не здійснення нарахування судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за період з 01.01.2017 по 30.06.2017. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області перерахувати судді Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 . суддівську винагороду за період з 01.01.2017 по 30.06.2017, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень, та провести виплати суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що суддівська винагорода за січень-червень 2017 року розраховувалися з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого в п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, а не з розміру, визначеного статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» №762/2000 від 05.06.2000 позивач призначений на посаду судді Київського районного суду міста Харкова строком на п`ять років. Наказом начальника управління юстиції від 15.06.2000 №02-7/52 зарахований до штату Київського районного суду м. Харкова на посаду судді. Постановою Верховної Ради України від 08.07.2005 №2790-VI був обраний на посаду судді Київського районного суду м. Харкова безстроково. Наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області від 18.07.2005 №02-5/82 зарахований до штату Київського районного суду м. Харкова на посаду судді.

У січні-червні 2017 року позивачем отримана суддівська винагорода та її складові, виходячи з посадового окладу 16 000 гривень.

ІІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною першої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ.

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Судом першої інстанції встановлено, що позивач призначий на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини якої є подібними до обставин цієї справи. Зокрема у справі № 820/1853/17 колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ і утворюватимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, яким установлено, що мінімальна заробітна плата (3 200 грн.) після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати (3 200 грн.) як розрахункової величини для визначення посадових окладів, зокрема суддів, і водночас передбачив, що «До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень».

На підставі наведеного колегія суддів висловила правовий висновок, за яким: законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3 200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1 600 гривень.

Таким врегулюванням законодавець не порушив гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та дійшов висновку, що в цій справі у задоволенні позову слід відмовити за відсутністю підстав.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області - задовольнити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 скасувати.

3. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання визнання дій незаконними - відмовити.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

Судді Н.А.Данилевич

Н.В.Шевцова