Справа № 240/4790/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4790/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

08 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року (повний текст якого складено 20 лютого 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плату за час вимушеного прогулу 74686,57 грн. та 3498,44 грн. компенсації,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плату за час вимушеного прогулу 74686,57 грн. та 3498,44 грн. компенсації.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що вона працювала на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області. Позивач вважає, що 11.01.2017 її незаконно звільнено із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Відділу Дердгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, оскільки, в даному випадку мала місце реорганізація органів Дердгеокадастру і відповідач був зобов`язаний вжити заходів для переведення позивача у новостворений орган. При цьому, попередження про звільнення було здійснено не уповноваженою особою і при звільненні не було запропоновано вакантні посади. Крім того, розрахунок при звільненні був здійснений через 10 днів після звільнення та без виплати вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка,45, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за весь період несвоєчасного розрахунку при звільненні з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, у яких посилалися на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що на їх переконання, призвело до невірного вирішення справи. Так, позивач вказує в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що повідомлення про її майбутнє вивільнення підписала неповноважна особа. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував чому відповідач на протязі двох місяців з моменту вручення повідомлення про майбутнє вивільнення не запропонував позивачу існуючі 70 вільних посад. Водночас, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що позивачу було виплачено вихідну допомогу та компенсацію при звільненні.

18 квітня 2019 року до суду надійшли клопотання про приєднання додаткових доказів по справі та відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. До відзиву додано додаткові докази по справі на спростування доводів апеляційної скарги позивача.

23 квітня 2019 року до суду надійшла заява-повідомлення від позивача, в якій остання заперечила проти доводів, наведених у відзиві відповідача.

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

24 червня 2019 року, на виконання вимог ухвали суду від 12 червня 2019 року, до суду надійшли додаткові докази по справі від відповідача, а саме: копія наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.11.2016 № 104/0/52-16-вд "Про службове відрядження"; копія наказу Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 09.01.2017 № 1-В "Про відрядження"; копія платіжного доручення № 3 від 19.01.2017; копія відомості про нарахування коштів № 27 від 20.01.2017; копія архівної довідки КУ "Трудовий архів" Олевської міської ради № 189 від 19.06.2019; копія довідки Головного управління від 20 06.2019 № 0-6-0.7-83/59-19 про наявність посад по Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області у період з 29.11.2016 по 11.01.2017.

26 червня 2019 року до суду надійшла заява-промова в судових дебатах від представника позивача, в якій останній просив поновити порушені права позивача та просив провести розгляд справи за його відсутності.

02 липня 2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

02 липня 2019 року до суду надійшла заява-повідомлення від представника позивача, в якій останній не заперечив проти долучення до матеріалів справи доказів, наданих відповідачем, однак вказав, що зазначені докази є сфальшованими.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зв`явилися.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 з 2004 року працювала у Олевському районному відділі земельних ресурсів, Відділі Держземагенства в Олевському районі, а з 2008 року - у Відділі Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, в тому числі з 01.04.2016 на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації цього ж Відділу.

Відповідно до постанови КМУ "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31 серпня 2016 року № 581 відділ Держгеокадастру в Олевському районі, окрім інших, ліквідовано як юридичну особу публічного права. За приписами цієї ж постанови КМ України відділ Держгеокадастру в Олевському районі підлягав включенню в статусі структурного підрозділу Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в Житомирській області.

11.11.2016 позивач була попереджена про можливе звільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області. Таке попередження здійснено заступником голови комісії з ліквідації цього Відділу.

Наказом голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 11.01.2017 № 2-к ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади у зв`язку із ліквідацією вказаного Відділу відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ніколи не призначалася на посаду головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області і ніколи не перебувала у трудових відносинах із Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, що свідчить про відсутність жодних правових підстав для задоволення її позовних вимог щодо такого поновлення на такій посаді. Натомість, дійсно мав місце несвоєчасний розрахунок позивача при її звільненні строком на 10 днів та невиплата їй вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, а відтак порушене право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за весь період несвоєчасного розрахунку при звільненні з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

Колегія суддів лише частково погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовується лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Частина 1 ст. 1 Закону № 889-VIII визначає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абз. 2 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону № 889-VIII у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо протиправності винесення оскаржуваного наказу про її звільнення, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 2004 року працювала у Олевському районному відділі земельних ресурсів, Відділі Держземагенства в Олевському районі, а з 2008року у Відділі Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, в тому числі з 01.04.2016року на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації цього ж Відділу.

Відповідно до постанови КМ України "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31 серпня 2016 року № 581 відділ Держгеокадастру в Олевському районі, окрім інших, ліквідовано як юридичну особу публічного права. За приписами цієї ж постанови КМУ відділ Держгеокадастру в Олевському районі підлягав включенню в статусі структурного підрозділу Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в Житомирській області.

Вказана постанова КМУ в установленому порядку не скасована та не змінена.

Так, апелянт - ОСОБА_1 вказує на те, що відповідно до змісту наказу Держгеокадастру від 07.11.2016 №278 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області" державний орган не був ліквідований, а лише ліквідовані утворенні останнім юридичні особи - фактично структурні підрозділи, а тому висновки суду першої інстанції про ліквідацію Держгеокадастру є хибними.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.08.2017 припинено юридичну особу - Відділ Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області (т. 1 а.с. 88) і ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не посилається на жоден доказ, який би підтвердив твердження, що здійснювалась саме реорганізація зазначеної юридичної особи.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача вказують на те, що оскільки здійснювалась ліквідація юридичної особи шляхом її припинення, то 11.11.2016 позивача, як і всіх інших працівників, було попереджено про можливе звільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області. Таке попередження здійснено заступником голови комісії з ліквідації цього Відділу.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (далі - Порядок № 1074).

Згідно з п. 21 Порядку № 1074 саме голова комісії з ліквідації забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 16 Порядку № 1074 у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов`язки виконує заступник такої комісії.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 12 червня 2019 року відповідачем до матеріалів справи надано копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.11.2016 № 104/0/52-16-вд "Про службове відрядження", який підтверджує, що ОСОБА_5, який був головою комісії з ліквідації, вибув у відрядження до м. Києва 11 листопада 2016 року, а відтак з урахування положень абз. 2 п. 16 Порядку № 1074, заступник комісії з ліквідації ОСОБА_6 мав правові підстави для підписання попередження про вивільнення ОСОБА_1 .

Аналіз вищевказаних норм та обставин справи вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача, що попередження про її звільнення здійснено не уповноваженою особою.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що дії стосовно попередження позивача про вивільнення приймалося у листопаді 2016 року та могли бути оскаржені позивачем в судовому порядку, однак позивач не скористалася таким правом.

Більш того, судом першої інстанції вірно зауважено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 09.11.2016 ОСОБА_1 входила до складу цієї ж комісії по ліквідації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області (т. 1 а.с. 121).

При цьому, апелянт - ОСОБА_1 наполягає на тому, що зі змістом вказаного наказу не була ознайомлена і взагалі не виконувала обов`язки члена комісії.

На спростування зазначених доводів апеляційної скарги позивача, відповідачем долучено до відзиву на апеляційну скаргу копії інвентаризаційних описів необоротних активів від 21.11.2016, які підписані головою та членами комісії, в тому числі ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 34-39).

Крім того, матеріалами справи підтверджується та обставина, що для подальшого працевлаштування позивачу була запропонована наявна вакантна посада провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області, від якої позивач відмовилася (т. 1 а.с.112).

При цьому, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 наполягає на тому, що жодної посади 10 січня 2017 року їй не могло бути запропоновано, оскільки остання перебувала на своєму робочому місці у м. Олевськ, а тому фізично не могла знаходитись в м. Житомирі, де зазначені посади пропонувалися.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що відповідачем надано наказ від 09 січня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направлено у відрядження у м. Житомир до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 10 січня 2017 року терміном на 1 день.

10 січня 2017 року складено акт, у якому зафіксовано, що, зокрема, ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, однак позивач відповіді на пропозиції не надала (т. 1 а.с. 112).

Крім того, відповідач направив лист від 10.01.2017 №23-6-0.71-466/2-17 до Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області, в якому пропонував, в тому числі, ОСОБА_2 , працевлаштуватися в Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області на посаді провідного спеціаліста відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель (т. 1 а.с. 113).

Зазначена посада позивачу була запропонована із врахуванням її освіти за фахом "агрономія" і залишалася вакантною після звільнення позивача і відповідно до наказу Відповідача від 25.04.2017 на її заміщення оголошувався конкурс (т. 1 а.с. 175).

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що ОСОБА_1 не було запропоновано вакантних посад начальників відповідних структурних підрозділів та їх заступників Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, так як кваліфікація позивача не відповідає вимогам встановлених законодавством до даних посад.

На підтвердження тієї обставини, що позивачу не могла бути запропонована будь-яка інша посада, відповідач надав довідку про наявність вакантних посад по Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області у період з 29.11.2016 по 11.01.2017, а також кваліфікаційні вимоги для вказаних посад, які підтверджують доводи відповідача щодо невідповідності освіти та кваліфікації позивача для зайняття більшості посад.

Крім того, суд апеляційної інстанції, приймає до уваги ту обставину, що посади, кваліфікаційним вимогам яким відповідала позивач, були запропоновані також іншим державним службовцям з числа працівників ліквідованого Відділу Держгеокадастру в Олевському районі, на які вони і були переведені.

Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано ту обставину, що оскаржуваним наказом голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 11.01.2017 № 2-к ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв`язку із ліквідацією вказаного Відділу відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Слід також зазначити, що ст. 49-2 КЗпП України, встановлено порядок вивільнення працівників, якого зобов`язаний дотримуватись роботодавець, при звільненні працівників, зокрема, і на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, роботодавець зобов`язаний зокрема вчинити такі дії.

По-перше, роботодавець зобов`язаний з`ясувати, чи є серед працівників, посади яких скорочуються, особи щодо яких встановлені обмеження на звільнення, тобто наявності осіб, які в силу закону взагалі не можуть підпадати під звільнення у зв`язку із скороченням.

По-друге, врахувати переважне право на залишення на роботі, визначивши рівень кваліфікації та продуктивність праці.

По-третє роботодавець зобов`язаний письмово не пізніше ніж за два місяці попередити працівників про наступне звільнення.

Наступною обов`язковою дією роботодавця є пропозиція працівникові, якого звільняють з посади, що скорочується, іншої роботи у тій же самій установі або повідомлення про відсутність роботи за його професією та пропозицією іншої посади, наприклад, з іншим рівнем кваліфікації або умов оплати праці. При цьому у випадку відмови працівника від запропонованої йому посади у роботодавця зникає обов`язок працевлаштування такого працівника (ст. 49-2 КЗпП України).

Отже, при виникненні спору між працівником і роботодавцем стосовно звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити дотримання роботодавцем відповідної процедури звільнення працівника.

Наявні в матеріалах справи докази в повній мірі підтверджують ту обставину, що позивач не відноситься до категорії працівників, які за законом взагалі не можуть підпадати під звільнення у зв`язку із скороченням, позивач попереджена про можливе вивільнення не менше як за 2 місяці і їй було запропоновано посаду в іншій установі з урахуванням її освіти та кваліфікації, від якої вона відмовилась.

Колегія судів також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності винесення наказу про звільнення позивача покладається на відповідача.

Проте, у разі надання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених вимог про визнання такого наказу протиправним та його скасування, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваного наказу відповідачем надано ряд доказів, якими спростовано аргументи позивача щодо протиправності такого наказу. Натомість, представник позивача у своїх письмових заявах лише обмежився твердженнями, що надані відповідачем докази, зокрема, копія акту від 10.01.2017, копія наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.11.2016 № 104/0/52-16-вд "Про службове відрядження"; копія наказу Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 09.01.2017 № 1-В "Про відрядження"; копія архівної довідки КУ "Трудовий архів" Олевської міської ради № 189 від 19.06.2019 є сфальсифікованими без належного підтвердження свої позиції.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Матеріали справи в повній мірі підтверджують ту обставину, що переведення позивача в установленому порядку до структури Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не проводилося.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача щодо протиправності вказаного наказу та поновлення її на посаді головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є наслідком обрання невірного способу захисту трудових прав, враховуючи, що позивач ніколи не призначалася на посаду головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області і ніколи не перебувала у трудових відносинах із Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, що вказує на обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення її позовних вимог щодо поновлення на такій посаді.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи підтверджено, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді є безпідставними, то колегія суддів погоджується з позицію суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем у відзиві на адміністративний позов фактично визнано той факт, що дійсно мало місце несвоєчасний розрахунок позивача при її звільненні строком на 10 днів.

Вказана обставина також підтверджується копією відомості про нарахування коштів №27 та копією платіжного доручення №3 від 19.01.2017, якими підтверджується факт виплати ОСОБА_2 заробітної плати лише 20 січня 2017 року.

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За таких обставин, відповідач дійсно порушив право позивача на отримання усіх належних їй сум заробітної плати у день звільнення і судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь період несвоєчасного розрахунку при звільненні з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій та захисту інформації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивачу не було виплачено при звільненні вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, враховуючи наступне.

Так, відповідно до копії відомості про нарахування коштів №27 (заробітна плата та аванси) на карткові рахунки співробітників, Відділом Держгеокадастру в Олевському районі нараховано кошти у сумі 43398,35 грн, зокрема, ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 нараховано 5585,30 грн.

Перерахування коштів у сумі 43388,35 грн. на рахунки працівників Відділу Держгеокадастру в Олевському районі в якості зарплати за 1 половину січня 2017 року також підтверджується копією платіжного доручення №3 від 19.01.2017.

Як слідує зі змісту копії архівної довідки КУ "Трудовий архів" Олевської міської ради № 189 від 19.06.2019 в розрахунково-платіжній відомості працівників Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області значиться ОСОБА_2 і її заробітна плата за січень 2017 року складає: оклад - 775,5 грн, ранг - 60,0 грн, стаж - 209,39 грн, індексація 19,2 грн, вихідна допомога - 3498,44 грн, компенсація - 2375,73 грн, всього нараховано 6938,26 грн, податок з доходів фізичних осіб 1248,89 грн, військовий збір 104,07 грн,, всього утримано 1352,96 грн., сума до виплати 5585,3 грн.

Тобто, наданими відповідачем доказами підтверджується та обставина, що у виплачену ОСОБА_1 заробітну плату (з відрахуванням обов`язкових платежів) у сумі 5585,3 грн. увійшла вихідна допомога, виплата якої передбачена наказом голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області від 11.01.2017 № 2-к.

Посилання ж позивача в своїй апеляційній скарзі на те, що вихідна допомога їй була лише нарахована, але фактично не виплачена, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені вище докази підтверджують саме факт перерахування зазначених коштів на карткові рахунки відповідних працівників Відділу Держгеокадастру в Олевському районі Житомирської області. При цьому, ОСОБА_2 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надала жодного доказу, який би підтвердив доводи її апеляційної скарги, що вихідну допомогу їй не було перераховано на відповідний картковий рахунок № НОМЕР_2 , так як представник позивача лише обмежився посиланням, що надані відповідачем докази є сфальсифікованими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача виплати позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, оскільки право позивача на зазначену виплату не було порушено.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вірно задоволено вимогу про зобов`язання нарахувати середню заробітну плату за несвоєчасний розрахунок при звільненні, однак помилково вирішено питання стосовно необхідності виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка,45, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

В цій частині прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовної вимоги.

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 липня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.