Справа № 240/5791/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5791/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

11 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 100-кратного прожиткового мінімуму внаслідок допущеної ним технічної помилки про поданні позовної заяви до Баранівського районного суду Житомирської області у жовтні 2017 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти рішення щодо призначення та нарахування йому недоотриманої внаслідок допущеної ним технічної помилки при поданні позовної заяви до Баранівського районного суду Житомирської області у жовтні 2017 року суми коштів у розмірі 100-кратного прожиткового мінімуму встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" для працездатних осіб на 01 січня календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки рішення про призначення йому одноразової допомоги було прийнято у вересні 2017 року, то він має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" (в редакції Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII). Неврахування зазначеного ним при поданні у грудні 2017 року позовної заяви до Баранівського районного суду ним була допущена технічна помилка і замість 300-кратного прожиткового мінімуму було вказано розмір 200-кратного прожиткового мінімуму.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судом, відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №782546, починаючи з 15.03.2017 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.20).

У зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач звернувся до Баранівського районного суду Житомирської області із позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити таку допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Постановою Баранівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2017 року у справі №273/1142/17 позов ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву та додані до неї документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , як інваліду ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання ТАК, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням того, що ОСОБА_2 має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (а.с.11-14).

На виконання зазначеного рішення комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 21.09.2018 №93, про призначення ОСОБА_2 , якого з 15.03.2017 органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року в сумі 320000,00 гривень (а.с.9).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.10.2018 № 416 зобов`язано начальника відділу фінансового забезпечення перерахувати ОСОБА_2 на його картковий рахунок кошти, отримані для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 320000,00 гривень (а.с.8).

Отримання зазначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 320000,00 грн. позивачем не заперечується.

19 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства оборони України із заявою, в якій просив надати йому додатково одноразову грошову допомогу у розмірі 100-кратного прожиткового мінімуму, яку він недоотримав внаслідок допущеної технічної помилки при подачі позовної заяви до Баранівського районного суду. Свою заяву він аргументував тим, що рішення про призначення йому одноразової допомоги було прийнято у вересні 2017 року, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги не у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, а у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, як це передбачено ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 06.04.2017 №2004-VIII, який набрав чинності з 07.05.2017), яка була чинною на момент прийняття рішення про призначення йому такої допомоги.

Крім того, у заяві позивач вказує, що неврахувавши вищевикладеного, при поданні у грудні 2017 року позовної заяви до Баранівського районного суду ним була допущена технічна помилка і замість 300-кратного прожиткового мінімуму було вказано розмір 200-кратного прожиткового мінімуму, а тому він просив надати йому додатково одноразову грошову допомогу у розмірі 100-кратного прожиткового мінімуму (а.с.25).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 , Міністерством оборони України листом від 20.10.2018 № 0290/Д-1547/783 позивачу відмовлено в доплаті одноразової грошової допомоги та зазначено, що у постанові Баранівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2017 року у справі №273/1142/17 зазначено про зобов`язання прийняти рішення з урахуванням того, що позивач маєте право на одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Крім того, вказано, що Порядком №975 передбачено, що у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, правові відносини мають розглядатися на час виникнення права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства та нормативно-правових актів, що регламентують питання призначення такої допомоги, в редакції, що діяла на час виникнення права, а не на час призначення допомоги, тобто на час настання інвалідності.

Оскільки ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивачу встановлено з 15.03.2017, то відповідач повідомив його, що питання про призначення одноразової грошової допомоги розглядалося відповідно до норм законодавства, що діяло на час виникнення права на допомогу, тобто на час встановлення інвалідності, а саме у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. З огляду на зазначене, Міністерство оборони України вважає, що воно виконало постанову суду від 03 квітня 2019 року.

Не погоджуючись з такою відмовою Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови Міністерства оборони України у наданні ОСОБА_2 додатково одноразової грошової допомоги у розмірі 100-кратного прожиткового мінімуму.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням щодо відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволенння позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на наявність у нього права на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" (в редакції Закону України від 06.04.2017 року №2004-VIII), оскільки рішення про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги було прийнято Міністерством оборони лише у вересні 2018 року.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ Розділом ІІ цього Закону.

Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №782546 позивачу інвалідність ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини було встановлено, що починаючи з 15.03.2017 (а.с.20).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги для ОСОБА_2 є 15.03.2017.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги, в тому числі й розмір зазначеної допомоги, на який особа має право, безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а, в якій висловлена аналогічна правова позиція щодо моменту виникнення права особи на отримання одноразової грошової допомоги та її розміру.

Більше того, аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, також у постановах від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а, від 14 березня 2019 року у справі № 127/12394/17, від 10 квітня 2019 року по справі №331/697/17(2а/331/56/2017) (К/9901/1509/17).

Таким чином твердження позивача щодо помилковості застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 759/5707/16-а, є безпідставними.

Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої згідно із Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» визначив, що ефективне здійснення особою свого права власності підлягає правовому захисту, однак вимога повинна мати обґрунтовану законну підставу якою, зокрема є чинна норма закону.

Таким чином, оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 15.03.2017, відповідно до пункт "б" частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-XII (в редакції, що була чинною станом на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) та підпунктом 1 пункту 6 Постанови № 975 розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становив суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що одноразова грошова допомога має призначатись та виплачуватись позивачу відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про те, що він має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" (в редакції Закону України від 06.04.2017 №2004-VIII), оскільки рішення про призначення йому одноразової допомоги було прийнято у вересні 2018 року, коли була чинною ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" (в редакції Закону України від 06.04.2017 №2004-VIII).

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує й те, що виплата позивачу грошової допомоги здійснювалася на виконання рішенння суду, у якому чітко був визначений її розмір. Виходячи з принципу обов`язковості судових рішень, колегія суддів погоджується, що відповідач діяв правомірно. Задоволення позову та прийняття судового рішення про виплату одноразової допомоги у іншому розмірі фактично призвело б до перегляду судового рішення, яке не лише набрало звонної сили, а і було виконано, а це порушило б принцип юридичної визначеності.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судом правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 11 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.