Справа № 440/4367/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Гіглава О.В.

10 липня 2019 р. Справа № 440/4367/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту протоколу засідання комісії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
07.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 17 протоколу № 65 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія), від 22.06.2018 року про відмову в призначені йому одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати відповідача Міністерство оборони України (далі МО України) прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далів КМУ) від 28.05.2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Порядок № 499 в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин), прийнятою на виконання вимог Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), в редакції Закону України від 03.11.2006 року № 328 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», як інваліду ІІ групи з 13.06.2013 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у червні 1981 року під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан отримав поранення (контузію) голови та правої руки.

Рішенням Полтавської МСЕК з 13.06.2013 року йому вперше встановлена П група інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 року у справі № 816/15/18 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) надіслав його заяву про призначення одноразової грошової допомоги (разом з необхідним пакетом документів) до МО України для прийняття рішення щодо призначення такої допомоги.

Рішенням Комісії від 22.06.2018 року, оформленим п. 17 протоколу засідання Комісії № 65, в призначенні означеної допомоги йому відмовлено.

Позивач вважає рішення Комісії протиправним, оскільки його право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 року у справі № 816/15/18 та постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року у справі № 1640/2513/18.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_2 висловив свою точку зору на спір, що виник між позивачем та відповідачем. Зокрема, зазначає, що позивач звільнений з військової служби 22.07.1993 року. На час внесення змін до ст. 16 Закону № 2011-ХІІ позивач не проходив військову службу, тому не мав статусу військовослужбовця і відповідно положення цієї статті в редакції Закону від 03.11.2006 року не можуть застосовуватися до нього. Крім того, із заявою про призначення одноразової грошової допомоги позивач звернувся лише 20.12.2017 року, а тому останній відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ втратив право на отримання допомоги, у зв`язку з не реалізацією свого права на отримання допомоги протягом трьох років з дня його виникнення.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов МО України зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі № 1640/2513/18, залишеному без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2018 року, позивачу відмовлено у визнанні протиправним та скасуванні рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 22.06.2018 року № 65 пункт 17) про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги. Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності 13.06.2013 року, тобто майже через 20 років від дня звільнення зі служби, тому право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. «б» ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 06.04.2017 року № 2004-VІІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року, у нього відсутнє. Питання позивача, порушене ним у заяві, за наслідками якої йому був направлений лист Полтавського ОВК від 26.12.2017 року № 10/2603, по суті у встановленому законодавством порядку розглянуте та вирішене. На час внесення змін до статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції статті Закону від 03.11.2006 року) позивач мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим страхуванням відповідно до статті 16 Закону в редакції, що діяла до 01.01.2007 року, тому положення статті 16 Закону в новій редакції не можуть застосовуватися до нього. Окрім цього відповідач зазначає, що ІІ група інвалідності позивачу встановлена 18.06.2013 року, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до військкомату він звернувся лише 20.12.2017 року, тобто після спливу трирічного строку, що є підставою для відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Комісії, оформлене протоколом від 22.06.2018 року № 65 в частині п. 17, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

МО України зобов`язано прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 13.06.2013 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 03.11.2006 року № 328-V та Порядку № 499.

Судове рішення вмотивовано встановленими в ході розгляду справи обставинами, а також положеннями норм Закону № 2011-ХІІ, Порядку № 499, Порядку № 975, які надали можливість дійти висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 03.11.2006 року № 328 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», а також Порядку № 499.

Не погоджуючись з судовим рішенням в апеляційній скарзі МО України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні вимог у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, МО України фактично посилається на аналогічні доводи, наведені ним у відзиві на позов.

Полтавським ОВК судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу МО України позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 у періоди: з 10.05.1976 року по 25.05.1978 року, з 19.02.1980 року по 14.03.1985 року, з 27.04.1985 року по 22.07.1993 року проходив строкову військову службу у лавах Радянської Армії. При цьому, у період з 05.04.1981 року по 15.09.1981 року, - проходив службу у складі військ в Демократичній Республіці Афганістан у складі в/ч пп 24785 (а.с. 18-21).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 1054 від 25.04.2013 року), - вогнепальні осколкові поранення правої верхньої кінцівки, контузія головного мозку в 1981 році, контузія правого ока легкого ступеня, прапорщика у відставці ОСОБА_1 , наслідком яких рубці шкіри в зазначеній анатомічній області, які у подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркуляркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, помірним вестибуло-атактичним синдромом, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гепертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. IXC. Атеросклеротичного кардіосклерозу СНІ. ФКІІ», а також захворювання «Стан після перенесеного гепатиту середньої важкості, хронічний кохлеоневрит», що підтверджено військово-обліковими та медичними документами; поранення (контузія) і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 14).

Відповідно до довідки МСЕК від 18.06.2013 року серії 10 ААА №186657 позивачу ОСОБА_1 з 13.06.2013 року безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 13).

20.12.2017 року позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про направлення документів на розгляд комісії МО України для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 96).

Листом від 26.12.2017 року за № 10/2603 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 449.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року у справі № 816/15/18, яке набрало законної сили 10.04.2018 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме, - визнано протиправною відмову Полтавського ОВК від 26.12.2017 року № 10/2603. ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний скласти висновок про наявність у позивача права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Порядку № 499 та статей 16, 16-3 Закону № 2011-ХІІ як інваліду війни ІІ групи з 13.06.2013 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити висновок на розгляд комісії МО України.

За наслідками розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, рішенням Комісії від 22.06.2018 року оформленим п. 17 протоколу № 65, в призначені означеної допомоги позивачу відмовлено (а.с. 46).

Означене рішення вмотивовано тим, що на час встановлення ОСОБА_1 інвалідності (на 13.06.2013 року) редакція ст. 16 Закону № 2011-ХІІ не передбачала його права на отримання такої допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі № 1640/2513/18, що набрала законної сили 24.10.2018 року, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування п 17 протоколу № 65 Комісії від 22.06.2018 року про відмову в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та про зобов`язання МО України прийняти рішення про призначення йому цієї допомоги, передбаченої п. «б» ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 06.04.2017 року № 2004-VIII, постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), як інваліду П групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язано із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та вжити заходи до виплати цієї допомоги.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги грудень 2017 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, що діяла у грудні 2017 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком № 975, прийнятим відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 означеного Порядку установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу інвалідності П групи, а саме Закон № 2011-ХІІ, в редакції, яка діяла з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, Порядок № 499.

Частинами другою та шостою ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, було передбачено:

2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;

6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.06.2018 року у справі №750/5074/17, - в контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби

визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком № 499. Так, відповідно до п.п. 4 п. 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Колегія суддів судової палати у цій справі відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 276/322/17 (№ К/9901/2174/17), відповідно до якого військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у разі встановленні їм інвалідності, незалежно від часу її настання, та вважає за необхідне сформулювати наступний правовий висновок.

Частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 7 цієї статті правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язкової для суду.

Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень ст. 16 Закону № 2011-XII у зв`язку із встановленням йому з 13.06.2013 року інвалідності П групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в каїнах, де велись бойові дії та про протиправність рішення Комісії від 22.06.2018 року, оформленого п. 17 протоколу № 65, про відмову в призначенні ОСОБА_1 означеної допомоги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 238 КАС України установлено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як зазначено вище, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі № 1640/2513/18, що набрала законної сили 24.10.2018 року, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про:

визнання протиправним і скасування п. 17 протоколу № 65 Комісії від 22.06.2018 року про відмову в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;

зобов`язання МО України прийняти рішення про призначення йому цієї допомоги, передбаченої п. «б» ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України від 06.04.2017 року № 2004-VIII, постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», як інваліду П групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язано із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та вжити заходи до виплати цієї допомоги.

Таким чином спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем МО України про визнання протиправним і скасування п. 17 протоколу № 65 Комісії від 22.06.2018 року про відмову в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги вирішений рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі № 1640/2513/18. Як у справі, що розглядається, так і у справі № 1640/2513/18 єдиною підставою пред`явлення позову позивачем ОСОБА_1 визначена його думка про незаконність оскаржуваного рішення Комісії.

Вимоги про зобов`язання відповідача МО України призначити йому одноразову грошову допомогу, передбачену Законом № 2011-ХІІ, є похідними від основної вимоги про визнання протиправним та скасування п. 17 протоколу № 65 Комісії від 22.06.2018 року і задоволенню не підлягають в силу того, що означене рішення Комісії є законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або часткою в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині, з підстав, встановлених відповідно статями 238, 240 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі з підстав, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, п. 4 ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі № 440/4367/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування пункту протоколу засідання комісії, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Калитка

Постанова складена і підписана 10 липня 2019 року.