Справа № 200/320/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року справа №200/320/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника відповідача Михайлішиної С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/320/19-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.25-26) просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з лютого 2017 року; зобов`язати пенсійний орган поновити позивачу нарахування та виплату пенсії та заборгованості з лютого 2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем з лютого 2017 року припинено виплату пенсії без повідомлення причин. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.05.2017 року №25/1 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії та виплатити заборгованість за період, починаючи з травня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення скасувати, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що пенсійні виплати позивачу припинені в зв`язку з тим, що він є внутрішньо переміщеною особою. Підставою припинення виплати пенсії є фактична відсутність у позивача відкритого карткового рахунку в ВАТ «Державний ощадний банк України».

Позивач не звертався до пенсійного органу з заявою про поновлення пенсійних виплат з наданням карткового рахунку, на який необхідно нарахувати пенсію. Тому його позовні вимоги про виплату пенсії є передчасними.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, місце реєстрації, згідно паспортних даних АДРЕСА_1 (а.с.6-7)

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених зі служби, та деяких інщих осіб».

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, адреса проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка № від 11.01.2017 року. Довідка є чинною та на момент розгляду справи не скасована (а.с.7)

Рішенням, оформленим протоколом №25/1 від 29.05.2-17 року, ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.06.2017 рокуна підставі ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.44)

10 травня 2017 року Донецьким обласним управління АТ «Ощадбанк» на рахунок головного управління повернуто пенсію ОСОБА_1 за травень 2017 року з приміткою - рахунок отримувача пенсії закрито (а.с.45)

Довідка про доходи позивача від 05.03.2019 року №53/03- 1-15 свідчить, що виплату пенсії припинено з травня 2017 року (а.с.46)

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії носить дискримінаційний характер по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи. Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії.

Норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон № 2262-ХІІ не містить в собі підстав для припинення виплат, у такому разі при прийнятті рішення про припинення виплати пенсії органи пенсійного фонду повинні керуватися вимогами ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) з відповідними змінами, що є чинними на час спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далші - Закон №1706) реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

У вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею 1 Закону №1706 визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Для внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік впутріщньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, уповноваженим банком є АТ Ощадбанк.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (шомісячного довічного грошового утримання, шо призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд звертає увагу, що жоден з вищезазначених випадків щодо позивача управлінням не застосований та не доведений.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу з посиланнями на частину першу ст. 49 Закону №1058. Проте пенсійним органом не конкретизовано на підставі якої, з кількох наявних у ч. 1 ст. 49 Закону №1058, було припинено виплату пенсії.

Законом також не визначена така підстава припинення пенсії, як в зв`язку з закриттям карткового рахунку у банку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування рішення відповідача про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з травня 2017 року та зобовязання поновити позивачу нарахування пенсії з цієї дати.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії та заборгованості суд зазначає наступне.

Як свідчить наданий пенсійним органом розрахунок пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 17433 виплата йому пенсії не проводилася з червня 2017 року, оскільки закрито рахунок позивача, як отримувача пенсії в ПАТ «Ощадбанк». Позивач не надавав відповідачу даних про наявність відкритих рахунків в будь-яких банках для нарахування пенсії.

Умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, який змінив місце проживання, на нього поширюються вимоги щодо відкриття рахунку в уповноваженому банку ПАТ «Ощадбанк».

Суд звертає увагу, що метою визначення виплати пенсій внутрішньо-переміщеним особам виключно через рахунки в ПАТ "Державний ощадний банк України" є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат.

Тобто надання ПАТ «Ощадбанк» статусу уповноваженого банку пенсійних виплат ВПО є реалізацією політики у сфері соціального захисту переміщених осіб, що дає можливість не тільки забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й водночас, не позбавляє права відповідних одержувачів коштів отримати такі виплати та, за необхідності і бажання, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії без надання позивачем даних карткового рахунку банку, на який необхідно зараховувати пенсію, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/320/19-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/320/19-а - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію та виплатити заборгованість за період з травня 2017 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання виплатити пенсію та виплатити заборгованість з травня 2017 року - відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №200/320/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09 липня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 липня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова