Справа № 824/867/18-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/867/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

02 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: Дзержинської Р.М.,

представника відповідача: Барабаша А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерської Руслани Миколаївни на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерської Руслани Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерської Р.М. про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерської Руслани Миколаївни №РВ-018 від 18.06.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерську Руслану Миколаївну повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію земельної ділянки від 13.06.2018 р. (реєстраційний номер ЗВ-018).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Зокрема апелянт зазначає, що подана позивачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості не відповідає ст.ст.60,61 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка позивача знаходиться в прибережній захисній смузі.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням XVII сесії V скликання Ленковецької сільської ради від 30.07.2009, позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність "для ведення індивідуального садівництва" в АДРЕСА_3 .

07.08.2009 між приватним підприємцем "Земтехсервіс" (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір №08/07-1 на виробництво науково-технічної продукції (послуг). Згідно даного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе проведення робіт по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва.

У травні 2018 позивач звернувся із заявою до ПП "Геозем 4", в якій просив виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 0,0615 га для індивідуального садівництва (01.05), АДРЕСА_3 .

До заяви (клопотання) позивач зобов`язувався додати: архівний витяг, копію документа, що посвідчує особу замовника, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 17 на звороті).

30.05.2018 р. ПП "Геозем 4" на замовлення позивача виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) АДРЕСА_3 , кадастровий номер ділянки НОМЕР_1____ (а.с. 43-53).

13.06.2018 р. позивач подав до державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області заяву про державну реєстрацію земельної ділянки, в якій відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про Державний земельний кадастр" просив зареєструвати земельну ділянку площею 0,0615 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 38).

За результатами розгляду заяви, 18.06.2018 р. державним кадастровим реєстратором відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерською Р.М. прийнято рішення №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення державного земельного кадастру, а саме: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості не відповідає ст. 60, 61 Земельного кодексу України. Рекомендовано технічну документацію привести у відповідність до вимог чинного законодавства (а.с. 39).

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведена відповідачем підстава для прийняття оскаржуваного рішення не узгоджується з приписами Закону № 3613-VI та Порядку № 1051, які чітко визначають підстави та порядок прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки.

Також, суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на те, що подана позивачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості не відповідає ст. 60, 61 Земельного кодексу України та потребує приведення у відповідність до вимог чинного земельного законодавства, згідно ч. 6 ст. 24 Закону № 3613-VI та п. 111 Порядку №1051 не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулює Закон України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 цього Закону державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (ст. 20 Закону № 3613-VI).

В силу вимог ч. 1 ст. 9 Закону № 3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 3613-VI відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству (ст. 22 Закону № 3613-VI).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Перелік відомостей, що включається до Державного земельного кадастру визначено у п. 24 Порядку № 1051.

Згідно п. 110 Порядку № 1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Пунктом 111 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Приписами п. 67 Порядку № 1051 визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

З аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що Законом № 3613-VI та Порядком № 1051 чітко визначено підстави та порядок прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки. Перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки є виключними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви позивача, 18.06.2018 державним кадастровим реєстратором відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерською Р.М. прийнято рішення №РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення державного земельного кадастру, а саме: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості не відповідає ст. 60, 61 Земельного кодексу України. Рекомендовано технічну документацію привести у відповідність до вимог чинного законодавства.

Встановлено, що 11.05.2018 р. Ленковецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області позивачу видано довідку, у якій вказано, що дійсно у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,0615 га, для ведення індивідуального садівництва , яка розміщена по вулиці Придністровська, 29 за межами населеного пункту Макарівка.

Із пояснювальної записки технічної документації із землеустрою (а.с.16 на звороті) вбачається, що земельна ділянка позивача площею 0,0615 га відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення садівництва.

Так, при перевірці поданих позивачем на реєстрацію в Державному земельному кадастрі документів, відповідачем було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0615 га, яка розташована за межами населеного пункту АДРЕСА_4 знаходиться в межах прибережної захисної смуги.

Слід зазначити, що статтею 60 ЗК України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Згідно ст. 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на земельних ділянках, які розташовані в межах прибережної захисної смуги встановлюється обмеження господарської діяльності.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується, зокрема викопіюванням з публічної кадастрової карти (а.с.40), де зазначено земельну ділянку позивача по відношенню до узрізу води, що земельна ділянка позивача знаходиться в прибережній смузі річки Дністер.

Таким чином, колегія суддів погоджується із твердженнями відповідача, що подана позивачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості не відповідає ст. 60, 61 Земельного кодексу України та потребує приведення у відповідність до вимог чинного земельного законодавства.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що наведена відповідачем підстава для прийняття оскаржуваного рішення не узгоджується з приписами Закону №3613-VІ та Порядку №1051, які чітко визначають підстави та порядок прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки, є безпідставним, оскільки вищевказане свідчить про невідповідність документів позивача вимогам законодавства, а саме ст.60, 61 Земельного кодексу України, що відповідно до Закону України №3613-VІ є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що Державний кадастровий реєстратор відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерська Р.М. діяла відповідно до зазначених вимог чинного законодавства та правомірно прийняла рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 18.06.2018 №РВ-018.

Враховуючи наведені вище обставини та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту протиправності оскаржуваного рішення від 18.06.2018 №РВ-018, натомість відповідачем належно та повно доведено правомірність винесення вказаного рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія дійшла до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора відділу у Кельменецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дзензерської Руслани Миколаївни задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 липня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.