Справа № 440/933/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р. Справа № 440/933/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року, (ухвалене суддею Бойко С.С) по справі № 440/933/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (в подальшому ГУПФУ в Полтавській області), в якому просив: зобов`язати відповідача щомісячно з 01.01.2016 р. здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був звільнений із служби в органах внутрішніх справ через хворобу та являється пенсіонером МВС; перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує щомісячну пенсію за вислугу років в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пенсія позивачу розрахована виходячи з 53 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за посадою (вислуга років - 21 рік). На переконання позивача, з 01.01.2016 р. у нього виникло право на включення до розрахунку пенсії додаткового 5% від суми грошового забезпечення, оскільки зі служби в органах внутрішніх справ його звільнено у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в міліції.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 р. позов задоволено частково, а саме: зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 р. у розмірі 67% грошового забезпечення та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, Закону України Про Національну поліцію, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, наказом УМВС України в Полтавській області від 16.01.2015 р. № 14 о/с майора міліції ОСОБА_1 начальника (міліція місцевого бюджету) відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Карлівського району УДАІ УМВС звільнено з органів внутрішніх справ з 16.01.2015 р. за пунктом "б" статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас через хворобу), що підтверджено копією витягу з наказу (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про хворобу від 08.01.2015 р. № 7-С, виданого військово-лікарською комісією УМВС України в Полтавській області, у пункті 12 якого зазначено, що захворювань позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 25).

Як вбачається з протоголу від 11.02.2015 р. ГУПФУ в Полтавській област позивачу з 17.01.2015 р. призначено пенсію за вислугу років, основний розмір якої обчислено виходячи з 62 % грошового забезпечення (вислуга років - 24 рік) (а.с. 37).

20.02.2019 р. позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській област із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 01.01.16 р. з урахуванням 5% грошового забезпечення до основного розміру пенсії (а.с. 13).

Листом від 25.02.2019 р. № 826/Т-03 ГУПФУ в Полтавській област повідомило позивача про відсутність підстав для збільшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 на 5%, оскільки позивач звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу у запас, а не у відставку, як те передбачено статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"

Не погодившись з таким рішенням позивач, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язанння ГУПФУ в Полтавській област здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 у розмірі 67% грошового забезпечення та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (в редакції, станом на час призначення пенсії ОСОБА_1 (лютий 2015 року)), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. а ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50 % чи 55 % відповідних сум грошового забезпечення) є підстава звільнення особи з військової служби.

Зокрема, пенсія в розмірі 55 % встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров`я. При цьому колегія суддів зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Управління МВС України у Полтавській області № 85 о/с від 27.02.2015 р. По особовому складу підполковника міліції ОСОБА_2 , начальника відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ з 28.02.2015 р. за п. 64 б (у запас через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Законом України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (в подальшому Положення № 114).

Згідно із п. 62 Положення № 114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років.

Тобто, граничний вік перебування на військовій службі у званні підполковника міліції встановлено для позивача до 50 років.

На підставі п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване п. 65 Положення № 114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого п. 7 цього Положення та Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.01.2015 р. звільнений з органів внутрішніх справ у запас через хворобу за п. 64 б Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не у відставку через хворобу за п. 65 б вказаного Положення.

Із урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки у відповідача відсутні підстави призначати позивачу пенсію у розмірі 67 % грошового забезпечення (55 % за вислугу 20 років та додатково по 3 відсотки за кожен рік понад 20 років (55 + (3 % х 4р.) = 67 %), оскільки розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися виключно особам, звільненим з військової служби у відставку, а не у запас.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, зазначаючи, що у зв`язку з набранням чинності цим Законом у нього виникло право на перерахунок пенсії за вислугу років.

Тобто, з огляду на підстави та механізм здійснення перерахунку пенсії та призначення пенсії, вказані дії не є тотожними.

Отже, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас, то відповідно до наведених вище норм він не має права на обчислення його пенсії з розрахунку 67 % відповідних сум грошового забезпечення і пенсія відповідачем призначена відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 р. та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 77, 243, 272, 286, 308, 315, 316, 317, 322 , 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі № 440/933/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич