Справа № 360/1827/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року справа №360/1827/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року (повне судове рішення складено 30 травня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1827/19 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа - Головне управління ДФС у Луганській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2019 № 58859496,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Сєвєродонецький МВДВС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просив суд скасувати постанову від 12.04.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58859496 як таку, що видана на підставі нечинного документу, який сформовано незаконно і який не підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтуванні вимог зазначено, що 17.04.2019 позивачем отримано оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2019 № 58859496. Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, яку слід скасувати, оскільки вона винесена на підставі вимоги від 21.11.2018 № Ф-889, яка не є чинним виконавчим документом, не набула чинності та наразі оскаржується в суді. Вимогу від 21.11.2018 № Ф-889 позивачем отримано 17.12.2018 та оскаржено до ДФС України. Крім того, до ГУ ДФС у Луганській області позивачем направлено повідомлення - запит від 24.12.2018 про оскарження документу із назвою «вимога № Ф-889 від 21.11.2018» до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 29.01.2019 № 4563/6/99-99-11-05-02-25 відмовлено позивачу у задоволенні скарги, внаслідок чого позивачем до ГУ ДФС у Луганській області направлено повідомлення від 06.02.2019 про оскарження документу із назвою «вимога № Ф-889 від 21.11.2018» до суду. Позивач наголошує, що оскільки станом на теперішній час процедура оскарження такої вимоги не завершена і триває оскарження, ця вимога не є узгодженою, не набула статусу чинного виконавчого документу, отже ГУ ДФС у Луганській області не мало законних підстав направляти її до підрозділу державної виконавчої служби, що є підставою для скасування постанови від 12.04.2019 ВП № 58859496.

Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона перебуває і здійснює свою діяльність на території м. Сєвєродонецька та перебуває на обліку ГУ ДФС у Луганській області на обліку, місцезнаходженням якого також є м. Сєвєродонецьк, який входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то є незаконним та протиправним і формування вимоги № Ф-889 від 21.11.2018, і застосування наслідків її несплати у вигляді направлення цієї вимоги до відповідача та відкриття виконавчого провадження на її підставі. Також звертає увагу, що оскаржену постанову ВП № 58859496 від 12.04.2019 винесено на підставі вимоги № Ф-889 від 21.11.2018, яка не відповідає приписам ч. 3 ст. 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) і є підробленою, оскільки скріплена печаткою, яка не містить Державного Герба України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.67-70).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що рішення місцевого суду є незаконним та винесеним з істотними порушеннями процесуальних норм, оскільки під час ухвалення цього рішення не були з`ясовані істотні обставини, а самі висновки та доводи суду суперечать позиції Верховного Суду щодо застосування норм Закону України від 08 липня 2014 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) (а.с.77-79).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Луганській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889, якою визначено, що станом на 31.10.2018 ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 26 790,32 грн. (а.с.8).

Позивачем було оскаржено наведену вимогу до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 29.01.2019 № 4563/6/99-99-11-05-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 24.12.2018 № б/н - без задоволення (а.с.11).

Вказане рішення ДФС України позивач отримала 02.02.2019, що підтверджується скріншотом з сайту «ukrposhta.ua» (а.с.56) та не заперечується позивачем.

06.02.2019 ОСОБА_1 надіслала на адресу ГУ ДФС у Луганській області повідомлення про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 в судовому порядку (а.с.13).

10.04.2019 ГУ ДФС у Луганській області звернулося до Сєвєродонецького МВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889-у (а.с.40).

12.04.2019 державним виконавцем Сєвєродонецького МВДВС Глущенком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58859496 з виконання вимоги від 21.11.2018 № Ф-889У, виданої ГУ ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави недоїмки в сумі 15 819,54 грн. (а.с.42).

Спірним питанням в цій справі є правомірність зазначеної постанови державного виконавця, яка винесена на підставі вимоги від 21.11.2018 № Ф-889У.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент винесення відповідачем оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження № 58859496 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889У в судовому порядку ОСОБА_1 оскаржено не було та вона набула статусу узгодженої 02.02.2019. Визначене КАС України право особи на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, й вимоги про сплату боргу (недоїмки) в судовому порядку не змінює строку та порядку набрання такою вимогою чинності та не нівелює обов`язку контролюючого органу на звернення вимоги до примусового виконання в порядку, визначеному законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положеннями частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2464-VI вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який, у разі його невиконання, неузгодження або неоскарження у судовому порядку орган доходів і зборів зобов`язаний законом надіслати до підрозділу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

За правилами частини першої статті 4 Закону України № 1404-VІІІ у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (частина третя статті 4 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449), пунктом 4 розділу VI якої визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З вищевикладених правових норм слідує, що вимога про сплату боргу, яка є виконавчим документом згідно з частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI, має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIII.

Разом з тим, абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, який є спеціальним законом у відносинах, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, визначено, що форма вимоги про сплату боргу встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимога про сплату боргу першочергово має відповідати формі вимоги, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України та є додатком 7 до Інструкції № 449, а потім (субсидіарно) вимогам частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII.

Вивченням форми вимоги про сплату боргу, яка є додатком 7 до Інструкції № 449 встановлено, що у вимозі має зазначатися, зокрема: найменування відповідного органу доходів і зборів, його місцезнаходження; дата та номер вимоги про сплату боргу; найменування юридичної особи, код за ЄДРПОУ юридичної особи та її місцезнаходження, рахунки в установах банків; розмір заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені; дата набрання чинності вимогою про сплату боргу; підпис, ініціали та прізвище керівника відповідного органу доходів і зборів; проставлення печатки відповідного органу доходів і зборів.

Посилання апелянта на те, що вимога № Ф-889 від 21.11.2018 не відповідає приписам частини третьої статті 4 Закону 1404-VIII і є підробленою, оскільки скріплена печаткою, яка не містить Державного Герба України, суд вважає безпідставними, оскільки вимога, яка наявна в матеріалах виконавчого провадження, відповідає формі, затвердженій додатком № 7 до Інструкції № 449, та, зокрема, підписана уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України (а.с.45).

Щодо посилання позивача на те, що станом на теперішній час процедура оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 не завершена, вимога не є узгодженою, не набула статусу чинного виконавчого документу, та ГУ ДФС у Луганській області не мало законних підстав направляти її до підрозділу державної виконавчої служби, що є підставою для скасування постанови від 12.04.2019 ВП № 58859496, суд зазначає таке.

Як установлено судом, рішенням ДФС України від 29.01.2019 № 4563/6/99-99-11-05-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 24.12.2018 № б/н - без задоволення (а.с.11).

Відповідно до положень абзацу дев`ятого, десятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, затверджено Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу (далі - Порядок № 1124).

Згідно з пунктом 1 Розділу VI «Прикінцеві положення» Порядку № 1124 процедура оскарження відповідно до цього Порядку закінчується:

останнім днем строку, передбаченого пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку для подання скарги про перегляд рішення (вимоги) контролюючого органу, у разі, якщо така скарга не була подана в зазначений строк;

днем отримання скаржником рішення контролюючого органу про повне задоволення скарги;

днем отримання контролюючим органом повернутого першого примірника рішення як такого, що не знайшло адресата, або за закінченням строку зберігання.

Згідно з пунктом 2 цього Розділу платник єдиного внеску зобов`язаний самостійно сплатити узгоджену суму недоїмки (суми пені, штрафів) протягом десяти календарних днів після отримання рішення за результатом розгляду скарги.

Пунктом 5 Розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності), зокрема, надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).

З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) в разі залишення скарги без задоволення за наслідками оскарження в адміністративному порядку набуває статусу узгодженої в день отримання платником такого рішення органу доходів і зборів, та у платника виникає обов`язок протягом десяти днів сплатити суму боргу. Несплата у вказаний строк суми боргу зумовлює обов`язок контролюючого органу звернутися до органу державної виконавчої служби щодо примусового виконання.

Отже, на підставі викладеного місцевим судом зроблено правильний висновок, що вимога від 21.11.2018 № Ф-889 набула статусу узгодженої 02.02.2019, тобто, в день отримання позивачем рішення ДФС України від 29.01.2019 № 4563/6/99-99-11-05-02-25.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції № 449 орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.

На виконання вказаних положень Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 ГУ ДФС у Луганській області 10.04.2019 звернулося до Сєвєродонецького МВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889У на суму заборгованості 15 819,54 грн., яка обліковувалась за позивачем станом на 27.02.2019 (а.с.40,45).

Постанову про відкриття виконавчого провадження № 58859496 з виконання вимоги від 21.11.2018 № Ф-889У, виданої ГУ ДФС у Луганській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави недоїмки в сумі 15 819,54 грн. державним виконавцем Сєвєродонецького МВДВС ГТУЮ у Луганській області Глущенком О.С. винесено 12.04.2019 (а.с.42).

До суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 ОСОБА_1 звернулася 15.04.2019 (а.с.14-16).

При цьому провадження у справі № 360/1663/19 за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 відкрито ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 (а.с.46-47).

Таким чином, на момент винесення відповідачем оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження № 58859496 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 в судовому порядку ОСОБА_1 оскаржено не було, та вона набула статусу узгодженої 02.02.2019.

Зазначення у самій вимозі (в тому числі, яка направлена на виконання до органу виконавчої служби з наявною заборгованістю станом на 27.02.2019) про сплату боргу (недоїмки) дати набрання чинності 27.12.2018 не тягне такого наслідку, як скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2019, оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції з наявних матеріалів справи, на час винесення державним виконавцем зазначеної постанови вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 № Ф-889 набула статусу узгодженої та набрала чинності.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного надання судом першої інстанції переваги нормам Інструкції, а не Закону, не беруться до уваги, оскільки приписами частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Крім того, відповідно до приписів частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Тобто, в зв`язку з неоскарженням в судовому порядку спірної вимоги позивачем протягом десяти календарних днів з моменту закінчення адміністративного оскарження, відповідач вважав, що мав право надсилати її до підрозділу державної виконавчої служби.

Як уже було зазначено вище, обов`язок звернення вимоги про сплату боргу (недоїмки) до стягнення в примусовому порядку шляхом направлення до органу державної виконавчої служби виникає у контролюючого органу після спливу десятиденного строку після узгодження такої вимоги. При цьому визначене КАС України право особи на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, й вимоги про сплату боргу (недоїмки) в судовому порядку не змінює строку та порядку набрання такою вимогою чинності та не нівелює обов`язку контролюючого органу на звернення вимоги до примусового виконання в порядку, визначеному законом.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що предметом розгляду цієї справи не є рішення або дії контролюючого органу, а є діяльність органу державної виконавчої служби, до компетенції якого не належить ревізувати (перевіряти) чи є вимога узгодженою.

Щодо посилань апелянта на незаконність та протиправність формування вимоги від 21.11.2018 № Ф-889 ГУ ДФС у Луганській області з огляду на правову позицію Верховного Суду щодо застосування Закону № 2464-VI та перебування позивача на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, в суду є повноваження щодо можливості виходу за межі позовних вимог, проте предмет та підстави позову визначаються саме позивачем або його представником.

Саме у позовній заяві у відповідності до ст. 160 КАС України позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, предметом розгляду цієї справи є перевірка правомірності винесення державним виконавцем Сєвєродонецького МВДВС постанови про відкриття виконавчого провадження № 58859496, що регулюються Законом № 1404-VIII, який визначає умови та порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Статтею 34 наведеного Закону встановлено перелік умов, за яких державний виконавець зупиняє виконавче провадження, в тому числі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Також, слід зазначити, що статтею 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на наведене оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова державного виконавця Сєвєродонецького МВДВС про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2019 ВП № 58859496 відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом оскарження у цій справі.

Апеляційна скарга не містить інших належних доказів, які б спростували висновки місцевого суду.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року у справі № 360/1827/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 09 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук