Справа № 0440/5654/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5654/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 р. (суддя Кальник В.В., м. Дніпро) у справі № 0440/5654/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року задоволено позов позивача:

- визнано протиправними дії відповідача щодо припинення з лютого 2015 року пенсійних виплат позивачу;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року;

- зобов`язано відповідача відновити виплату позивачу призначеної їй пенсії за віком з лютого 2015 року.

26.03.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява, в якій позивач просив застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №0440/5654/18 шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк звіт про його повне виконання.

Заява обґрунтована тим, що заборгованість по пенсії не виплачена, тобто судове рішення до теперішнього часу не виконане. 21 січня 2019 року на підставі заяви позивача про виконання судового рішення та виконавчого листа, отриманого в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 58097762. Листом від 11 лютого 2019 року за вих. №3603/08-01/26 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повідомило державному виконавцю про те, що позивачу проведено нарахування невиплаченої пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року в розмірі 77152,25 грн. У зв`язку з тим, що Кабінет Міністрів України не визначив порядок виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий час, відповідач позбавлений можливості провести виплату цієї заборгованості.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 р. в задоволенні заяви позивача відмовлено. Ухвала мотивована тим, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що судове рішення від 25 вересня 2018 року до теперішнього часу не виконане.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеної права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд першої інстанції, повністю погоджуючись з тим, що судове рішення є обов`язковим для виконання, постановив оскаржувану ухвалу про відмову у задоволені заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На думку позивача, висновки суду та правова позиція, викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.03.2017 р., не відповідають нормам права та обставинам справи.

В диспозиції ст. 382 КАС України не зазначено, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення під час його ухвалення.

Тобто, аналіз цієї норми дає підстави стверджувати, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення і після ухвалення судового рішення у справі.

На користь такого висновку слугують висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені в ухвалі від 20 червня 2018 року у справі № 800/592/17 та у справі № 807/2358/15.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції в ухвалі від 02.04.2019 р. дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки:

- рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень;

- з правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 р., вбачається, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі. Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- виходячи з системного аналізу правових норм, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється шляхом вказівки у судовому рішенні про зобов`язання відповідача подати у встановлений строк звіту про виконання судового рішення стосовно тих рішень, якими зобов`язано відповідача здійснити певні дії, та шляхом розгляду адміністративних позовів стосовно оскарження дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні судових рішень.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

21 січня 2019 року на підставі заяви позивача про виконання судового рішення та виконавчого листа, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 58097762.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 11 лютого 2019 року за вих. № 3603/08-01/26 позивачу проведено нарахування невиплаченої пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року в розмірі 77152,25 грн., проте, виплату цієї суми не було здійснено у зв`язку з тим, що Кабінет Міністрів України не визначив порядок щодо виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий час.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача та із заявою відповідно до ст. 382 КАС України, розгляду цієї заяви судом першої інстанції та апеляційної скарги судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині виплати позивачу пенсії з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року не було виконано.

Висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування положень ст. 382 КАС України лише під час ухвалення рішення у справі, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки положення ч. 1 цієї статті таких вимог не містять. Крім того, висновки, викладені у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 р., та на які посилається суд першої інстанції, не мають обов`язкового характеру та стосуються застосування норм КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017 року.

Таким чином, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 20.06.2018 р. у справі №800/592/17 та в ухвалі від 05.07.2018 року у справі № 206/3911/17.

Отже, відповідно до ст. 382 КАС України, з урахуванням передбаченого ст. 129-1 Конституції України обов`язку суду, судом мають бути вжиті заходи контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі шляхом зобов`язання відповідача подати протягом упродовж місяця з дати отримання постанови суду подати до суду першої інстанції звіт про виконання рішення суду від 25 вересня 2018 року у справі № 0440/5654/18.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення заяви позивача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 р. у справі №0440/5654/18 скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області упродовж місяця з дати отримання постанови суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 25 вересня 2018 року у справі № 0440/5654/18.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко