Справа № 826/320/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/320/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у місті Києві щодо його звільнення з посади інспектора роти №1 батальйону № 4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №309 о/с від 21 серпня 2017 року в частині його звільнення з посади інспектора роти № 2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби в місті Києві по вулиці Народного Ополчення, 9;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 552 о/с від 13 грудня 2017 року щодо його звільнення зі служби в поліції з посади інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції № 242 о/с від 20 березня 2018 року «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції», яким внесено зміни з підстав призначення ОСОБА_1 визначених у наказі №309 о/с від 21 серпня 2017 року та змінено дату звільнення в наказі №552 о/с від 13 грудня 2017 року вже після припинення трудових відносин під час розгляду справи в суді;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити його на посаді інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обгрунтування вказаних позовних вимог, позивач зазначив, що наказом №309 о/с від 21 серпня 2017 року його переведено на посаду інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега) без отримання його згоди на таке переведення, оскільки він, позивач, жодного рапорту на переведення не писав.

Також позивач вказує, що він був відсутній на службі у період з 18 червня 2017 року по 29 червня 2017 року оскільки під час відпустки він перебував на лікарняному, отже відповідно до частини восьмої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» його відпустка продовжена на кількість днів захворювання, а тому відсутній факт безпідставного невиходу на службу у вказаний період.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 позовні вимоги частково задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1852 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13 грудня 2017 року №552 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20 березня 2018 року №242 о/с «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції» в частині зміни дати звільнення ОСОБА_1 у наказі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13 грудня 2017 року №552 о/с.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 157 482 (сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 57 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ`єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що продовження відпустки здійснюється безпосередньо керівником на підставі листків непрацездатності або довідки відомчого медичного закладу МВС.

Відповідно, невихід працівника на роботу без попередження надає підстави роботодавцю вважати такий невихід як прогул, що дає підстави для звільнення працівника з ініціативи роботодавця.

Враховуючи, що позивач був відсутній на службі без поважних причин у період часу з 18.06.2017 по 05.07.2017, відтак останнім було допущено порушення оформлення продовження відпустки та грубо порушено трудову дисципліну.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, станом на час виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу на посаді поліцейського роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві.

17 серпня 2017 року позивача повідомлено про наступне скорочення та у зв`язку з відмовою останнього від підписання попередження складено відповідний акт (том 2 а.с. 128).

21 серпня 2017 року Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №309 о/с позивача призначено на посаду поліцейського роти №1 батальйону №4, звільнивши з посади поліцейського роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві (а.с. 23 Том 1).

Підставою для прийняття вказаного наказу слугував рапорт позивача та наказ від 17 серпня 2017 року №873 «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції», яким затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до яких в Управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції скорочено усі посади в Батальйонах Управління та створено Полк №1 (з обслуговування правого берега) та Полк №2 (з обслуговування лівого берега), до складу кожного з яких входять по чотири батальйони (а.с. 185-197 Том 2).

Між тим, Наказом Департаменту патрульної поліції від 19 травня 2017 року №2401 позивачу надано частину щорічної чергової відпустки за 2017 рік тривалістю 16 діб (з урахуванням 1 святкового дня) з 21 травня 2017 року по 05 червня 2017 року (а.с. 104 Том 1).

Однак, відповідно до листка непрацездатності серії АДВ №139105 позивач перебував на лікарняному у період з 11 травня 2017 року по 08 червня 2017 року (а.с. 101 Том 1).

Крім того, згідно листка непрацездатності серії АДВ №184124 позивач перебував на лікарняному з 09 червня 2017 року по 17 червня 2017 року включно (а.с. 101 Том 1).

Також, згідно листка непрацездатності серії АДВ 123554 позивач звільнений від роботи з 06 липня 2017 року по 19 липня 2017 року включно (а.с. 89-90 Том 1).

29 червня 2017 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції з рапортом про те, що він продовжує перебувати у черговій відпустці оскільки хворів під час відпустки, а саме: з 11 травня по 17 червня 2017 року, до якого надав до якого надав листки непрацездатності серії АДВ №139105 та серії АДВ №184124 (а.с. 100 Том 1).

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1852 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 10 частини першої статті 7, пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берегу) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . наказано звільнити зі служби (а.с. 10 Том 1).

У вказаному Наказі зазначено, що під час службового розслідування, інспектором роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берегу) Управління патрульної поліції у місті Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1. порушено вимоги вищевказаних норм чинного законодавства, що виразились у відсутності на службі без поважних причин з 18 червня 2017 року по 29 червня 2017 року.

13 грудня 2017 року Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №552 о/с «По особовому складу» відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 9 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» позивача звільнено зі служби в поліції з 13 грудня 2017 року (а.с. 11 Том 1).

У подальшому, Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20 березня 2018 року №242о/c «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції» унесено зміни до наказу Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с, а саме: після слів «призначити по Управлінню патрульної поліції у місті Києві: по полку №2 (з обслуговування лівого берега): по батальйону №4: по роті №1: старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . (0001143) інспектором роти №1 батальйону №4 з посадовим окладом згідно з штатом, звільнивши з посади інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві» слова «Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 21.08.2017 та наказ Національної поліції України від 17.08.2017 №873» змінити словами «Підстава: подання заступника начальника Управління лейтенанта поліції Євдокимова Д.А. від 18.08.2017 та наказ Національної поліції України від 17.08.2017 №873».

Також внесено зміни до наказу Департаменту патрульної поліції від 13 грудня 2017 року №552 о/с «По особовому складу», а саме слова «старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0001143) інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) з 13 грудня 2017 року, з відрахуванням грошового забезпечення за 3 доби чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини у календарному році. Станом на день звільнення зі служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні становить 02 роки 06 місяців 28 днів» замінити словами «старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0001143) інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) з 20 грудня 2017 року, з відрахуванням грошового забезпечення за 3 доби чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини у календарному році. Станом на день звільнення зі служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні становить 02 роки 07 місяців 07 днів.».

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того:

- при прийнятті наказу від 21 серпня 2017 року №309 о/с з урахуванням змін, внесених наказом від 20 березня 2018 року №342 «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції», відповідач діяв відповідно до норм та у спосіб визначений Закону України «Про Національну поліцію», отже позов у вказаній частині щодо скасування Наказу №309 о/c не підлягає задоволенню;

- позовні вимоги про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у місті Києві в частині звільнення позивача з посади інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега), задоволенню також не підлягають оскільки такі дії мають правовим наслідком прийняття наказів від 05 грудня 2017 року №1851 та від 13 грудня №552 о/с, тому належним способом захисту прав позивача є оскарження саме зазначених наказів;

- позивачем у період з 18.06.2017 по 05.07.2017 не мало місце відсутність на службі без поважних причин, а фактично позивачем допущено порушення порядку оформлення продовження відпустки, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування Наказу №552 о/c від 13 грудня 2017 року;

- підставою для прийняття наказу Департаменту патрульної поліції №552 о/с від 13 грудня 2017 року слугував наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 05 грудня 2017 року №1852 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», відтак слід вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати наказ від 05 грудня 2017 року №1852;

- зважаючи на поновлення позивача на посаді, слід стягнути розмір грошового забезпечення позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 157482 (сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 57 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У той же час, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2017 року №580-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закону України «Про Національну поліцію»).

У відповідності до частин першої та третьої ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Оскільки суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а апелянтом не оскаржується рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с та визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у місті Києві в частині звільнення позивача з посади інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега), відтак у вказаній частині суд не переглядає рішення суду першої інстанції.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів №552 о/с від 13 грудня 2017 року та №242 о/с від 20 березня 2017 року колегія суддів звертає увагу на наступні обставини справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено основні обов`язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За правилами статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV (поширюється на поліцейських до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII).

У відповідності до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З аналізу наведених норм вбачається, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, застосовуючи крайню міру дисциплінарного стягнення відповідач повинен був належним чином обґрунтувати необхідність застосування такої міри та неможливість застосування інших видів дисциплінарного стягнення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.10.2018 у справі № 825/1334/16.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1851 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» став висновок службового розслідування від 12.11.2017 (а.с. 77-89 Том 1).

Вказане службове розслідування ґрунтувалось на дачі пояснень безпосередньо самим позивачем, командиром роти №1 батальйону 34 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Тарасовою Мариною Володимирівною, та інспектором відділу кадрового забезпечення УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Норцовою Наталією Анатоліївною.

Так, оскільки в ході службового розслідування поважних причин за яких ОСОБА_1 був відсутній у період часу з 18.06.2017 по 06.07.2017 не було встановлено, тому за вчинення такого дисциплінарного проступку дисциплінарною комісією уважено звільнити позивача зі служби в поліції.

У подальшому, Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1852 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 10 частини першої статті 7, пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берегу) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . наказано звільнити зі служби.

Як наслідок, видано Наказ від 13 грудня 2017 року №552 о/с «По особовому складу», яким відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 9 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 8 частини 1 статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» позивача звільнено зі служби в поліції з 13 грудня 2017 року.

Разом з тим, на час прийняття наказу №1852 від 05 грудня 2017 року позивач не мав дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів звертає увагу, що у висновку про службове розслідування відповідачем не наведено, які саме тяжкі наслідки за собою потягли дії ОСОБА_1 , яка була завдана шкода такими діями ОСОБА_1 .

Також у висновку про службове розслідування відповідачем не надавалась належна оцінка попередній поведінці позивача, не досліджувалось, як характеризувався позивач раніше під час виконання службових обов`язків.

Застосування найсуворішої санкції у вигляді звільнення позивача за порушення останнім трудової дисципліни - а саме невихід на роботу без поважних причин у період з 18.06.2017 по 05.07.2017 відповідачем не було у достатній мірі обґрунтовано та не надано можливість альтернативного застосування інших видів дисциплінарного стягнення.

При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що за правилами частини восьмої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Відповідно Закон передбачає безумовне право поліцейського на продовження відпустки на кількість невикористаних днів.

Законодавство не передбачає обов`язку працівника подавати роботодавцю медичні довідки та інше з відповідною заявою та обов`язковою реєстрацією або поштовим шляхом. За усталеною практикою такі довідки подаються працівником безпосередньо до відповідного кадрового чи іншого відповідального за облік робочого часу структурного підрозділу без будь-якої заяви та реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, позивач перебував на лікарняному у період з 11 травня 2017 року по 08 червня 2017 року, з 09 червня по 17 червня 2017 року, та у подальшому з 06 липня 2017 року по 19 липня 2017 року, що підтверджується листами непрацездатності серії АДВ №139105, АДВ №184124, АДВ 123554.

Посилання апелянта на порушення пункту 2.2. Інструкції про порядок видачі документів, що посвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455 та норм Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженої Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 при видачі таких листків непрацездатності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини під час проведення службового розслідування та видання оскаржуваного наказу не перевірялись, жодних запитів до медичної установи, яка їх видала здійснено не було, відтак факт не відповідності листків непрацездатності нормам чинного законодавства не ґрунтується на встановлених обставинах справи.

У подальшому, 29 червня 2017 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції з рапортом про те, що він продовжує перебувати у черговій відпустці оскільки хворів під час відпустки, а саме: з 11 травня по 17 червня 2017 року, до якого надав листки непрацездатності серії АДВ №139105 та серії АДВ №184124 (а.с. 100 Том 1).

Вказані обставини свідчать про порушення позивачем порядку оформлення продовження відпустки.

У той же час, недотримання такої процедури не може позбавити позивача на отримання визначеного статтею 93 Закону України «Про Національну поліцію» права на продовження відпустки після одужання.

При цьому дана норма прямо передбачає, що відпустка після одужання продовжується за наявності відповідного документа (листка непрацездатності).

Тобто вказана норма, на переконання суду, не передбачає права відповідача вільно обирати продовжувати чи ні таку відпустку, за наявності підстав.

Таким чином, зважаючи на норми ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» суд визнає, що позивач мав право на продовження додаткової відпустки на кількість невикористаних днів (16 днів).

Отже, звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, є необґрунтованим, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13 грудня 2017 року №552 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Крім того, оскільки підставою для прийняття наказу Департаменту патрульної поліції №552 о/с від 13 грудня 2017 року слугував наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції від 05 грудня 2017 року №1852 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним й скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1852 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Доводи апелянта щодо посилань у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції на Наказ №1151 від 05.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», а в резолютивній частині скасування вже Наказу №1152 від 05.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який на думку відповідача немає жодного відношення до ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, зважаючи на те, що саме Наказ №1152 від 05.12.2017 став підставою для винесення Наказу №552 о/с від 13 грудня 2017 року (а.с. 11 Том 1).

При цьому, з світлокопій Наказу від 05.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наданих як позивачем (а.с. 10 Том 1), так і відповідачем на якому міститься ознайомлення з таким наказом ОСОБА_1 (а.с. 130 Том 2), вбачається виправлення номеру Наказу з №1151 на №1152.

У той же час, відповідачем до суду надано світлокопію Наказу №1151 від 05.12.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який є ідентичним Наказу №1152 (а.с. 129 Том 2).

Відповідно дані обставини свідчать про спотворення відповідачем факту правильного номеру оскаржуваного Наказу з метою введення як суду, так і позивача до неоднозначного трактування обставин справи.

У силу вимог частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, протиправність наказів від 05 грудня 2017 року №1852 та від 13 грудня 2017 року №552 о/с прямо вказує на протиправність наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20 березня 2018 року №242 о/с «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції» в частині зміни дати звільнення позивача у наказі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13 грудня 2018 року №552 о/с та, як наслідок на наявність підстав для поновлення позивача на посаді роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега).

В частині позовних про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Порядок нарахування грошового забезпечення поліцейських врегульовано спеціальними нормами права, а саме: Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» зі змісту яких встановлено, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

З матеріалів справи вбачається, розмір середньомісячного грошового забезпечення позивача за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням складає 10 745 (десять тисяч сімсот сорок п`ять) грн 31 коп.

Відповідно, розмір грошового забезпечення позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 157 482 (сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 57 коп., що свідчить про необхідність стягнення вказаних коштів на користь позивача.

Апелянтом у свою чергу жодних заперечень щодо неправильного обрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу до суду апеляційної інстанції надано не було.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду, через що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, відсутні.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, № 4241/03 (п. 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 10.07.2019.