Справа № 120/1612/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 липня 2019 р. Справа № 120/1612/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Вірменська, 19, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є пенсіонером та знаходиться на обліку в Могилів-Подільському об`єднаному управлінні ПФУ у Вінницькій області з 2010 року. Для призначення пенсії вона у грудні 2009 року подала відповідачу усі необхідні документи, за результатами розгляду яких орган пенсійного фонду призначив та виплачував пенсію за вислугу років з 28.12.2009 року по 01.05.2018 року.

У червні 2018 року вона отримала лист відповідача від 12.06.2018 року з якого дізналася, що за результатами перевірки її пенсійної справи відповідач дійшов висновку, що період її роботи молодшою медичною сестрою шкірно-венерологічного диспансеру Могилів-Подільського МТМО з 02.10.1992р. по 10.11.2009р. не дає їй право на пенсію відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки посада молодшої медичної сестри віднесена до молодшого медичного персоналу та робота на ній не дає права на призначення пенсії за вислугу років. У зв`язку з цим виплата її пенсії за вислугу років призупинена з 01.05.2018 року. Також відповідач повідомив їй про утворену переплату пенсії за вказаний період її виплати в сумі 122027,99 грн., яку необхідно повернути.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки виключні підстави для припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і жодна з цих підстав до спірної ситуації не відноситься, оскільки всі документи які були подані в пенсійний фонд для призначення пенсії є правдивими і містять достовірні відомості, а з її боку жодних зловживань не було.

За таких обставин та з метою захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, за вимогами якого просить суд:

- визнати протиправними дії Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо припинення їй виплати пенсії;

- зобов`язати Могилів-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області відновити їй виплату пенсії, а також нарахувати та виплатити недоотримані суми пенсії з дня її припинення, а саме з 01.05.2018 року по день відновлення виплати.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено відповідний строк, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

04.07.2019 року за вх. № 34632 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву у якому зазначається про те, що ОСОБА_1 починаючи з 15.01.2010 року отримує пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров`я згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Під час вибіркової перевірки пенсійних справ Могилів-Подільським ОУ ПФУ було виявлено, що відповідно до записів трудової книжки та довідки, що уточнює особливий характер роботи від 22.12.2009 року №01/01-047-2304, виданої Могилів-Подільського МТМО, в період 02.10.1992 року по 10.11.2009 рік позивач працювала молодшою медичною сестрою шкірно-венерологічного диспансеру Могилів-Подільського МТМО, що відноситься до молодшого медичного персоналу, а отже не дає права на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року №909. В результаті чого за період з 28.12.2009 року по 30.04.2018 року утворилась переплата пенсії у розмірі 122 027,99 грн. У свою чергу, Управління пенсійного фонду вживало заходи для добровільного повернення такої переплати, зокрема надсилало позивачу лист від 12.06.2018 року №1857/09-73/02-01, а також лист про виклик до управління від 02.05.2018 року №1029/09-73/02-01, які ОСОБА_1 були проігноровані. На підставі вищенаведеного відповідач вважає, що припиняючи виплату пенсії позивачу з 01.05.2018 року, управління пенсійного фонду діяло правомірно та в межах діючого законодавства, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Могилів-Подільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та відповідно до поданої заяви від 28.12.2009 року починаючи з 15.01.2010 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівник охорони здоров`я.

Листом від 12.06.2018 року №1857/09-73/02-01 Могилів-Подільським управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області повідомлено ОСОБА_1 , що нарахування і виплату її пенсії зупинено з 01.05.2018 року. Таке рішення прийнято у зв`язку з тим, що відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993р. № 909 зі змінами передбачено право на пенсію за вислугу років лікарів та середнього медичного персоналу закладів охорони здоров`я.

Під час вибіркової перевірки пенсійних справ виявлено, що згідно записів трудової книжки та довідки, що уточнює особливий характер роботи від 22.12.2009 року №01/01-047-2304, виданої Могилів-Подільського МТМО, ОСОБА_1 в період з 02.10.1992 року по 10.11.2009 рік працювала молодшою медичною сестрою шкірно-венерологічного диспансеру Могилів-Подільського МТМО, що відноситься до молодшого медичного персоналу, а отже не дає права на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Постанови КМУ від 04.11.1993 року №909.

За виявлених обставин відповідач зазначив, що за період з 28.12.2019 року по 30.04.2018 року утворилась переплата пенсії у сумі 122027,99 грн., яка згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає відшкодуванню добровільно чи в судовому порядку.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо призупинення виплати пенсії починаючи з 01.05.2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини.

За правилами частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також призначення, перерахунку, виплати пенсії тощо, врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Частиною 1 статтею 49 Закон №1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону№1058-IV.

При цьому суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Із матеріалів справи слідує, що фактичною підставою для припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2018 року стала виявлена в ході перевірки пенсійної справи обставина, яка перешкоджала прийняттю рішення про призначення такої пенсії. Тобто, обставина, яка пов`язана із призначенням пенсії за відсутності для цього передбачених законом підстав. В цьому контексті суд зазначає, що призначення пенсії і оформлення документів для їх виплати згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто саме останні в силу вимог діючого пенсійного законодавства розглядають подані документи для призначення пенсії, перевіряють їх обґрунтованість та приймають рішення про наявність чи відсутність підстав для призначення пенсії (ст. 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

У відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Так, згідно протоколу № 336 від 15.01.2010 року позивачу пенсія призначена з 28.12.2009 року довічно. У зв`язку з призначенням ОСОБА_1 пенсії органом пенсійного фонду видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , де вказано термін дії «довічно».

При цьому ті документи та матеріали, які враховувались відповідачем при призначенні пенсії позивачу в січні 2010 року залишилися незмінними і на дату проведення перевірки пенсійної справи позивача в 2018 році. Тобто такі відомості як на дату призначення пенсії так і на даний час не вважалися недостовірними. Відповідно, підстав для припинення виплати пенсії згідно ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV України у цьому випадку суд не вбачає.

Відповідно до статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, визначено Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 №6-4 (надалі - Порядок №6-4).

Пунктами 3 та 4 Порядку №6-4 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону №1058-IV.

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавець встановив наступні підстави для відрахування виплаченої надміру суми пенсії на підставі рішення пенсійного органу:

- зловживання з боку пенсіонера;

- подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За змістом названих норм цього закону відповідальність пенсіонера наступає виключно у випадках свідомого надання особисто пенсіонером недостовірної інформації або зловживань з його боку.

Разом із тим суд вкотре наголошує, що підстави для призначення пенсії: записи трудової книжки та довідка, що уточнює особливий характер роботи від 22.12.2009 року №01/01-047-2304, яка видана Могилів-Подільського МТМО та підтверджувала роботу позивача в період 02.10.1992 року по 10.11.2009 рік молодшою медичною сестрою шкірно-венерологічного диспансеру Могилів-Подільського МТМО, існували на момент призначення ОСОБА_1 пенсії. Докази їх недостовірності матеріали справи не містять. Вини позивача у поданні до Пенсійного фонду недостовірних документів відповідачем не встановлено.

Аналізуючи вищезазначені норми суд зазначає, що на пенсіонера може бути покладений обов`язок про повернення надміру виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення об`єктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність об`єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. При цьому, в разі, якщо порушення пенсійного законодавства допустила установа (підприємство, організація), то позивач в свою чергу не повинен нести відповідальність за надання до Управління Пенсійного фонду відомостей за достовірність яких відповідає саме ця установа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 жовтня 2016 року по справі №686/26486/14а, Верховним Судом в постанові від 25 вересня 2018 року по справі №340/644/15-а.

В межах розгляду даної справи із наданих сторонами доказів суд не встановив жодних зловживань з боку ОСОБА_1 щодо отримання пенсії, у зв`язку з чим підстав для призупинення виплати пенсії згідно статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у відповідача не було.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, суду не надав.

Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" N 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 71 рішення від 20.10.2011 року «Рисовський проти України» (заява № 29979/07) ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У даному випадку, помилка органу пенсійного фонду, допущена при призначені пенсії, не може виправлятися за рахунок позивача, з боку якого жодних зловживань чи порушень допущено не було. Відтак будь-яких законних підстав для призупинення виплати позивачу пенсії з 01.05.2018 року у відповідача не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вимог частини 1 статті 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Могилів-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити ОСОБА_1 з 01.05.2018 року виплату пенсії, а також нарахувати та виплатити недоотримані суми пенсії з дня припинення виплат, а саме з 01.05.2018 року, по день відновлення виплати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплату судового збору в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Вірменська, 19, м. Могилів-Подільський).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено 10.07.19.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович