Справа № 537/1277/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 р. м. ХарківСправа № 537/1277/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко (повний текст складено 04.06.19) по справі № 537/1277/19

за позовом ОСОБА_1

до Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , третя особа - ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука з вимогами до Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 14.10.2018 по виконавчому провадженню №51318625.

Ухвалою вказаного суду від 28.03.2019 справу передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року справу прийнято до розгляду та залучено в якості другого відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з таким рішенням позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів почала утворюватися з червня 2016 року до внесення змін до статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом доповнення частиною 14 (28.08.2018). Відповідно, враховуючи положення статті 58 Конституції України, вказана норма права не може застосовуватися до спірних правовідносин, які виникли до 28.08.2018.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Автоваводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука від 06.06.2016 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №537/973/15-ц виданого 15.10.2015 Крюківським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку кожного місяця довічно.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості із моменту відкриття виконавчого провадження по вересень 2018 року склав 33246 грн. 26 коп.

14.10.2018 державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Басаргіною-Глушко О.В. в межах виконавчого провадження №51318625 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 9973 грн. 88 коп. Підставою для прийняття такого рішення послугував факт наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 33246 грн. 26 коп. за період 06.06.2016 по 30.09.2018.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державноговиконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідна правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), що підтверджує правильність розгляду заявлених позовних вимог у порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з фактичного розміру заборгованості станом на 14.10.2018 у сумі 33246,26 грн., констатуючи перевищення сукупного розміру заборгованості зі сплати аліментів суми відповідних платежів за два роки. Такі обставини, за висновками суду першої інстанції, свідчать про правомірнсть прийняття відповідачем постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 9973 грн. 88 коп. на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на вимоги діючого законодавства на час спірних правовідносин сторін та фактичні обставини справи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII (надалі Закон №2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) викладена а новій редакції, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Також Законом №2475-VIII (п.п. 12 п. 27 розділ І) статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII доповнено новою частиною - чотирнадцятою, відповідно до якої:

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

До 28.08.2018 стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону №1404-VIII в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема, в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997.

Оскільки Закон № 2475-VIII, у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

Тобто приписи ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

В той же час, розмір заборгованості скаржника зі сплати аліментів з 28.08.2018 на час прийняття оскарженої постанови є меншим необхідного для застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII (не менше 1 року), а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо протиправності накладення штрафу.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1921 грн. 00 коп. понесених судових витрат (судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 768 грн. 40 коп., за подання апеляційної скарги - 1152 грн. 60 коп).

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати.

Прийняти нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнати протиправною та скасувати постанову Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 14.10.2018 ВП № 51318625 про накладення штрафу в розмірі 9973 грн. 88 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Крюківського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (, вул. Академіка Маслова, 15/4, м. Кременчук, Полтавська область, 39605) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витри у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 09.07.2019.