Справа № 9901/668/18
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 липня 2019 року

Київ

справа №9901/668/18

адміністративне провадження №Зі/9901/167/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса О.В. у справі №П/9901/668/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій неправомірними, визнання незаконним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просить:

визнати неправомірними дії колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, допущені 30 травня 2018 року під час співбесіди в ході проходження позивачем кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, що полягали у розгляді скарги, яка надійшла до відповідача від голови Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_2 ;

визнати незаконним та скасувати рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від ЗО травня 2018 року, яким визнано позивача такою, що не відповідає займаній посаді судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області;

відшкодувати судовий збір сплачений за подання позовної заяви.

На підставі протоколу про автоматизований розподіл справи від 02 липня 2018 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі Желтобрюх І.Л. (головуючий суддя), судді: Бевзенко В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., Шарапа В.М.

08 липня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву, підписану уповноваженим представником - ОСОБА_4 , про відвід судді Білоуса О.В., який входить до складу колегії суддів визначеної для розгляду справи №9901/668/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій неправомірними, визнання незаконним і скасування рішення.

Заява обґрунтована тим, що станом на момент проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій щодо призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брали участь члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не відповідали вимогам закону, а саме: ОСОБА_5 , який на час виконання повноважень члена ВККС України не вжив дій щодо зупинення адвокатської діяльності, та ОСОБА_6 , який не підтвердив належним чином необхідний стаж професійної діяльності. Відтак, оскільки склад ВККС України було сформовано із порушенням закону, прийняті нею як колегіальним органом рішення не можна вважати легітимними. Така ситуація, на переконання заявника, ставить під сумнів законність процедури призначення суддів Верховного Суду, у якій брали участь члени ВККС України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Отже, з огляду на те, що призначення судді, на переконання заявника, відбулось за участю членів ВККС України, які не відповідали вимогам закону, такий не може відповідати принципам неупередженості та справедливості.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно із частинами 3, 4 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою колегії Верховного Суду від 09 липня 2019 року заяву позивача про відвід судді Верховного Суду Білоуса О.В., визнано необґрунтованою, справу №П/9901/668/18 передано для вирішення питання про відвід зазначеного судді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2019 року (розподіл здійснено о 17 год. 52 хв.) заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса О.В. у справі №П/9901/668/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій неправомірними, визнання незаконним і скасування рішення, передано для вирішення судді Чиркіну С.М.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіряючи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса О.В. у справі №П/9901/668/18, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 наведеної норми, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Вивчивши доводи заявника зазначені в обґрунтування заяви про відвід, Суд встановив, що відвід заявлено з підстави, визначеної пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України, а саме: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Зокрема, заявник у заяві ставить під сумнів відповідність вимогам закону кандидатур ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент їхнього призначення членами ВККС України, що як наслідок призвело до порушення процедури формування Верховного Суду, в т.ч., стосовно внесення рекомендації про призначення Білоуса О.В. суддею Касаційного адміністративного суду, а тому розгляд цієї справи вказаним суддею порушуватиме принцип неупередженості за об`єктивним критерієм.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі «Білуха проти України вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Посилання ОСОБА_8 на упередженість судді через ймовірну невідповідність членів ВККСУ вимогам закону станом на момент надання рекомендацій та призначення на посаду судді Верховного Суду не доводить упередженості судді при розгляді саме цієї справи. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність судді, якому заявлено відвід.

Отже, обставини наведені позивачем на обґрунтування заяви про відвід судді, не знайшли свого підтвердження. Тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України та інших передумов для відводу судді Верховного Суду.

Також, суд вважає заявлений відвід необґрунтованим, оскільки суддю Верховного Суду визначено за конкуром, за процедурою, яка передбачена Законом України "Про судоустрій та статус суддів", та призначено на посаду згідно законодавства України, а обставини, які представник позивача зазначив у заяві про відвід судді, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді при розгляді справи.

Отже, обставини, якими заявник обґрунтовує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Білоуса О.В., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», яким керується Європейський суд з прав людини.

У зв`язку наведеним вище, у задоволенні заяви про відвід судді Білоуса О.В. у справі №П/9901/668/18 слід відмовити.

Керуючись статтями 36 39, 40, 248, 256 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоуса О.В. у справі №П/9901/668/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій неправомірними, визнання незаконним і скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Чиркін С.М.