Справа № 520/5821/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

10 липня 2019 р. Справа № 520/5821/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Євгена Котляра, буд. 4, м. Харків, 61052, ) про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просить суд

скасувати протокольне рішення Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 29.05.2019 року за № 189/Б-14;

визнати протиправними дії Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати заборгованості з 01.01.2014 року по 01.03.2014 року пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ».

зобов`язати Харківське приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок пенсії починаючи 01.01.2014 року по 01.03.2014 року у відповідності до ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст. 50 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку в Харківському ПОУПФ України Харківської області, отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також позивач зазначив, що 23.05.2019 він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та виплату заборгованості з пенсії. Відповідачем відмовлено в проведенні перерахунку пенсії. З вказаним рішенням позивач не погоджується, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.06.2019 року у справі відкрито спрощене провадження.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством; звернута увага на строки подання адміністративного позову, заявлено клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача та закриття провадження у справі з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 в частині позовних вимог про зобов`язання Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.03.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст. 50 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум провадження у справі закрито.

Стосовно клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення позивача до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна бути дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що нею врегульовано два різних випадки щодо виплат пенсії за минулий час, а саме: 1) визначено обмежений три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; 2) без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 по справі №201/9987/17, від 24.04.2018 по справі №646/6250/17.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч.1 ст. 122 КАС України в системному зв`язку з положенням ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Суд звертає увагу, що у вирішенні даних спірних правовідносинах існує стала практика національних судів щодо наявного права на будь - які пенсійні виплати за минулий час без обмеження строку, що знайшло своє відображення, зокрема, в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, яке набрало законної сили на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду, а відтак, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду належить відмовити.

Щодо клопотання про розгляд справи у присутності представника відповідача, суд зазначає наступне.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що згідно з частинами 5, 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідач не надав обґрунтувань у чому саме полягає складність справи та які обставини можуть бути встановлені судом у судовому засіданні, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.122,262,263,294,295 КАС України, суд

ухвалив:

Клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду та розгляду справи за відсутності представника відповідача залишити без задоволення.

Ухвала окремо не оскаржується. Зауваження на неї можуть бути викладені в запереченнях на остаточне рішення по справі.

Суддя Зоркіна Ю.В.