Справа № 320/2112/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року справа №320/2112/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Києво-Святошинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати відмову Києво-Святошинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку, як евакуйованої з села Розсоха Чорнобильського району Київської області, яке відноситься до інших зон відчуження, потерпілої 2 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у віці 49 років 6 місяців, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.09.2016 року протиправною;

- зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 28.09.2016 року по 19.12.2018 року.

Обгрунтовуючи такі вимоги, позивач зазначив, що Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 листопада 2018 року було визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації на засіданні від 21 червня 2017 року, оформлене протоколом № 190 в частині визнання посвідчення евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, категорії 2 серія НОМЕР_1 від 25.02.1993 року відносно ОСОБА_1 безпідставно виданим та визнання недійсним довідки № 671183 (додаток №3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.97 №51) про евакуацію із с. Розсохи Чорнобильського району Київської області. Рішення набрало законної сили 10.12.2018 року.

19.12.2018 року на підставі рішення суду позивач звернулася до Києво- Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

А 07.02.2019 року позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії з дати набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, у віці 49 років 6 місяців з 28.09.2016 року.

Проте, у перерахунку пенсії з 28.09.2016 року позивачу було відмовлено у зв`язку з пропуском терміну подання документів для призначенням пенсії згідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», у віці 49 років 6 місяців.

Позивач вважає відмову Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області у призначенні та виплаті пенсії починаючи з 28.09.2016 протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання(письмове провадження).

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі, та зазначив, що для визначення права на призначення пенсії, спеціалістами управління було проаналізовано всі надані позивачем документи, при цьому було виявлено факт перебування Позивача в період евакуації на навчанні в Київському будівельному технікумі транспортного будівництва.

У зв`язку з цим позивача було направлено до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році. Комісія не підтвердила статус евакуйованої особи із зони відчуження Протоколом № 190 від 21.06.2017 року, та визнано видачу посвідчення громадянина , евакуйованого у 1986 році з зони відчуження, категорії 2 серія НОМЕР_1 від 25.02.1993 року безпідставною.

Після чого позивач звернулася до Макарівського районного суду рішенням якого у справі № 370/2062,17 було скасовано рішення вище вказаної комісії.

Рішення суду було надано до управління 19.12.2018 року при зверненні за призначенням пенсії у віці 51 рік 8 місяців, при зверненні було пропущено терміни подання документів для призначення пенсії згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з чим пенсію було призначено з дати подачі заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

У вересні 2016 року позивач відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року та ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», будучи евакуйованою із зони відчуження звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

В ході перевірки наданих позивачем документів було встановлено, що оскільки станом на квітень 1986 року, а саме з 30.04.1986 року по 19.07.1986 року позивач нібито навчалася та в групі учнів Київського будівельного технікуму транспортного будівництва проходила виробничу практику на посаді бетонниці в м. Гомель, республіка Бєларусь, в містобудівельному загоні №88 Міністерства транспортного будівництва СРСР. А тому Управління Пенсійного фону України у Макарівському районі Київської області з метою перевірки правильності видачі позивачу посвідчення із зони відчуження звернулося до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації.

Комісією по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації, на засіданні від 21 червня 2017 року, протоколом № 190 було визнано посвідчення громадянина (громадянки), евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, категорії 2 серія НОМЕР_1 від 25.02.1993 року виданим безпідставно та таким, що підлягає вилученню.

Вважаючи вищенаведене рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації протиправним позивач звернулася до суду.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 листопада 2018 року було визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації на засіданні від 21 червня 2017 року, оформлене протоколом № 190 в частині визнання посвідчення евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, категорії 2 серія НОМЕР_1 від 25.02.1993 року відносно ОСОБА_1 безпідставно виданим та визнання недійсним довідки № 671183 (додаток №3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.97 №51) про евакуацію із с. Розсохи Чорнобильського району Київської області. Рішення набрало законної сили 10.12.2018 року.

19.12.2018 року на підставі рішення суду позивач повторно звернулася до Києво- Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Окрім того, 07.02.2019 року позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії з дати набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, у віці 49 років 6 місяців з 28.09.2016 року.

Проте, у перерахунку пенсії з 28.09.2016 року позивачу було відмовлено у зв`язку з пропуском терміну подання документів для призначенням пенсії згідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», у віці 49 років 6 місяців.

Відмову Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області у призначенні та виплаті пенсії починаючи з 28.09.2016 року позивач вважає протиправною, у зв`язку з цим звернулась з позовом до суду.

Так, ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року.

Згідно із статтею 9 Закону цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 1 ст. 11 Закону передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст.55 цього ж Закону потерпілим від Чорнобильської катастрофи евакуйованим з 10 кілометрової зони відчуження у 1986 році, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» строком на 10 років, а з інших територій зони відчуження на 8 років.

Виходячи зі змісту вищенаведеної статті, обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт евакуації із зони відчуження.

Згідно ч,2 ст.15 цього Закону підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення. А в ч.2 ст.4 цього Закону зазначено, що населення, яке проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, підлягає обов`язковому відселенню.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, населених пунктів, які вважаються зоною відчуження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно додатку N 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 p. N 106 «село Розсоха Чорнобильського району Київської області включено до переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи за № 44.

Згідно із ст. 65 цього Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п.4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 p. N 51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 p. N 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

В п. 10 цього Порядку уточнюється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями.

Відповідно до розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України ' Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Таким чином, суд вважає, що позивачем разом із зверненням від 28 вересня 2016 року відповідачу було подано достатньо документів для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як евакуйованої з с. Розсохи Чорнобильського району Київської області, яке відноситься до інших за відчуження, потерпілої 2 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у віці 49 років 6 місяців.

А тому відмова у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною.

Що же стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку із урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 28.09.2016 року, то слід врахувати наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі якщо при відстрочці часу призначення пенсії за віком не здійснюється підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу, пенсія, обчислена відповідно до статті 29 цього Закону, призначається з дня, що настає за останнім днем повного місяця відстрочки часу виходу на пенсію, який враховано до страхового стажу;

2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку, з дня, коли вона вперше звернулася за цією пенсією, а саме: з 28.09.2016 року.

А тому, заявлені позивачем позовні вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити пенсію за період із 28.09.2016 року по 19.12.2018 року, також підлягають задоволенню як похідні вимоги.

Відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати відмову Києво-Святошинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку, як евакуйованої з села Розсоха Чорнобильського району Київської області, яке відноситься до інших зон відчуження, потерпілої 2 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, у віці 49 років 6 місяців, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 28.09.2016 року протиправною.

Зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 28.09.2016 року по 19.12.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.