Справа № 200/7275/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 р. Справа№200/7275/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.05.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області була спрямована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року на суму 19622,90 грн. та штрафу 170,00 грн.

25.01.2017 року він отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Донецької області № 16 від 25.01.2017 року

З 01.03.2017 року він зареєстрований у ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність - адвокатську діяльність та є платником податку на прибуток та єдиного внеску.

Своє право на заняття адвокатською діяльністю він реалізує як найманий працівник на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Краматорський феросплавний завод», що не суперечить Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Роботодавець щомісячно сплачує йому заробітну плату та нараховує та сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З цих підстав просив позов задовольнити та визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року.

01.07.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Порядок та умови взяття на облік у контролюючих органах фізичних осіб, які зареєстровані як фізична особа - підприємець та при цьому провадять незалежну професійну діяльність, регулюються ст. 65 Кодексу та Порядком обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09.11.2011 р. № 1588 (далі - Порядок № 1588).

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків (п. 1.3 Порядку № 1588).

Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності (пп. 4 п. 6.7 розд. VI Порядку N 1588).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" .

Облік платників єдиного внеску передбачено ст. 5 Закону N 2464 та Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положенням про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 р. № 1162.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Крім того, відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності.

Нарахування єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюють на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац перший п. 3 частини першої ст. 7 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464).

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 частини першої ст. 7 Закону №2464 в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України").

Згідно з частиною п`ятою ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників встановлюється у розмірі 22 % відповідно до визначеної ст. 7 Закону N 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи наведене, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи - підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, (далі - Порядок №435).

Форми та строки подання Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність передбачено розділом III Порядку №435.

Згідно з п. 2 розділу III Порядку № 435 фізичні особи - підприємці формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до Порядку N 435.

Відповідно до п. 4 розділу III Порядку № 435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. При цьому звітним періодом, для них є календарний рік. Звіт подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до Порядку №435.

Особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою - підприємцем, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування (п. 19 розділу IV Порядку N 435).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 12 статті 9 розділу ІІІ Закону № 2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464).

Згідно з АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків за період з 01.04.2018 по теперішній час відображені наступні нарахування та сплати єдиного внеску за кодом платежу 71040000: недоїмка 19622,90 грн. та штрафні санкції 170,00 грн.

Станом на 01.07.2019 року недоїмка фактично не сплачена.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 частини другої ст. 6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята ст. 9 Закону № 2464).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року позовна заява була прийнята суддею Хохленковим О.В. до свого провадження та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив до розгляду на 08 липня 2019 року.

08 липня в судове засідання позивач та представник відповідача не з`явилися. Були повідомлені належним чином про дату час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши доводи представників сторін, встановивши яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, встановив наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (надалі - Закон № 2464 (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної вимоги)) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 вказаної статті Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності віднесені до платників єдиного внеску.

Аналіз наведених норм діючого законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання або не отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Судом встановлено та вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, що позивач на підставі рішення ради адвокатів Донецької області від 25.01.2017 року № 16 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія НОМЕР_2 (а.с.14).

01.03.2017 року позивача адвоката ОСОБА_1 взято на облік як платника податків у Державній податковій інспекції м.Краматорськ Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, та цього ж 01.03.2017 року позивача взято на облік, як платника єдиного соціального внеску (а.с.21-22).

Відповідно до відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 у період з 03.09. 2012 року по теперішній час працює в ТОВ «Краматорський феросплавний завод» начальником юридичного відділу (а.с.15-17).

Згідно з довідок про заробітну плату й інші доходи позивачу у ТОВ «Краматорський феросплавний завод» за період з січня 2017 року по лютий 2019 року нараховувалася заробітна плата та утримувалися податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок (а.с.18-20).

Таким чином, судом встановлено, що у період з січня 2017 року по лютий 2019 року позивач не здійснював самостійної адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Аналіз наведених норм дозволяє суду дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності, і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Так, судом встановлено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю у період з 01.03.2017 року по теперішній час реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник. В той же час, єдиний соціальний внесок за неї сплачувався роботодавцем - ТОВ «Краматорський феросплавний завод», що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками про заробітну плату й інші доходи, з яких вбачається, що роботодавець позивача щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 у розмірі не менше мінімального від суми нарахованої їй заробітної плати за місяць.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за неї регулярно нараховувався та сплачувався у період з січня 2017 року по лютий 2019 року роботодавцем у розмірі не менше мінімального, у позивача був відсутній обов`язок по сплаті вказаного внеску як особою, що має право здійснювати адвокатську діяльність, оскільки фактично позивач була найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Однак, 21.05. 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15446-44, в якій зазначено обов`язок позивача сплатити єдиний внесок у розмірі 19792,90 та штраф у сумі 170,00 грн. (а.с.10).

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено період за який було нараховано єдиний соціальний внесок позивачу, зокрема, 19.04.2018 року нараховано 2457,18 грн., 02.05.2018 року нараховано 7040 грн., 19.07.2018 року нараховано 2457,18 грн., 04.09.2018 року донараховано штрафна санкція в розмірі 170,00 грн., 19.10.2018 року нараховано 2457,18 грн., 21.01.2019 року нараховано 2457,18 грн., 19.04.2019 року нараховано 2754,18 грн. (а.с.34).

Проте, позивачем, в частині цього розрахунку, обґрунтованість нарахування спірного зобов`язання спростована повністю, шляхом надання судів доказів роботи позивача в ТОВ «Краматорський феросплавний завод» , яке сплачувало відповідні внески.

Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема, протиправне нарахування відповідачем позивачу до сплати суми єдиного соціального внеску за період з квітня 2018 року по квітень 2019 року, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21 травня 2019 року №Ф-15446-44 протиправною та її скасування.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи квитанції 0.0..1 позивачем під час звернення з даним позовом до суду 06.06.2019 року сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15446-44 від 21.05.2019 року у сумі 19622,90 грн. та 170,00 грн. штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков