Справа № 640/1223/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1223/19 Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМПОРІУМ ПРОПЕРТІЗ», СОЛІД БЛЮ АССЕТС ЛІМІТЕД до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ЕМПОРІУМ ПРОПЕРТІЗ», СОЛІД БЛЮ АССЕТС ЛІМІТЕД звернулись до суду першої інстанції з позовом, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук Катерини Сергіївни № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві внести зміни до державного земельного кадастру щодо коду цільового призначення земельних ділянок: кадастровий номер :88:174:0015 на вул. Бульварно-Кудрявській (Воровського) 15а, кадастровий номер :88:174:0038 на вул. Гончара 38-Б та кадастровий номер :88:174: 0048 на вул. Гончара 48/2 у Шевченківському районі м. Києва - 2.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Держгеокадастру у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у результаті поділу земельної ділянки за кадастровим № :88:174:0084, утворилися земельні ділянки з кадастровими № :88:174:0015, № :88:174 : 0038, № : 88:174:0048 із цільовими призначеннями - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. Земельна ділянка за кадастровим № :88:174:0084 до поділу мала цільове призначення - для житлової забудови і комерційної забудови. Не погоджуючись зі зміною цільового призначення, щодо кожної новоствореної земельної ділянки були подані заяви про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру щодо встановлення коду цільового призначення - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. Рішеннями № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019 року, № РВ-019 від 18.01.2019 було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Не погоджуючись із рішеннями № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру, позивачі звернулися із позовом про визнання протиправним та скасування зазначених рішень.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що під час поділу земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві було безпідставно визначене помилкове цільове призначення створених у результаті поділу земельних ділянок, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за кадастровим № :88:174:0084, цільове призначення - для житлової забудови і комерційної забудови, була поділена на земельні ділянки з кадастровим № :88:174:0015, :88:174:0038, :88:174:0048. Власником зазначених ділянок є СОЛІД БЛЮ АССЕТС ЛІМІТЕД (SOLID BLUE ASSETS LIMITED).

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим № :88:174:0084 було змінено цільове призначення з «житлової забудови і комерційної забудови» на «для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури». Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві № 19-26-0.2-6675/2-18 від 20.11.2018, цільове призначення було змінено з метою забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення, виправлення застарілої інформації та приведення її у відповідність до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (надалі - наказ № 548).

ТОВ «ЕМПОРІУМ ПРОПЕРТІЗ», що діяло на підставі договору із СОЛІД БЛЮ АССЕТС ЛІМІТЕД було подано заяви про внесення відомостей (змін про них) до Державного земельного кадастру № 97-389/34-19 від 16.01.2019, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019, у яких ТОВ «ЕМПОРІУМ ПРОПЕРТІЗ» просило встановити код цільового призначення 2.10 (відповідно до наказу № 548) «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури».

Розглянувши заяви, державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Самчук К.С. були винесені рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019.

Підставою відмови зазначено невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: код цільового призначення земельної ділянки, зазначений в заяві не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки згідно відомостей Державного земельного кадастру.

Відносини, що виникли у даній справі регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (надалі - порядок № 1051), Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2012 № 548 (надалі - Класифікація № 548).

Відповідно до ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, організація ведення державного земельного кадастру, державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку, зокрема цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Додатком 12 до Порядку № 1051 встановлена форма заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Отже, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути здійснено за ініціативою власника, шляхом подання заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, відповідно до затвердженої форми, з урахуванням порядку внесення відповідних змін.

Із матеріалів справи вбачається, що метою поданих заяв № 97-389/34-19 від 16.01.2019 року, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019, було встановлення коду виду цільового призначення 2.10 (відповідно до Класифікації № 548), у той час, як на момент подачі заяв, відповідно до інформації державного земельного кадастру встановлено вид цільового призначення, що відповідає коду 3.10 (відповідно до Класифікації № 548).

Таким чином, заяви № 97-389/34-19 від 16.01.2019, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019 були спрямовані саме на внесення змін до відомостей державного земельного кадастру.

Частиною 1 ст. 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. (ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України).

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України України).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку, зокрема цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Таким чином, законодавчо розділяються поняття «категорія земель», вичерпний перелік яких встановлено ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, та «вид використання земельної ділянки».

Відповідно до пп. 10 п. 24 Порядку № 1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель): категорія земель згідно з підпунктом 6 пункту 22 цього Порядку; цільове призначення згідно з документацією із землеустрою; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель згідно із частиною п`ятою статті 20 Земельного кодексу України;

Аналізуючи пп. 10 п. 24 Порядку № 1051, суд зазначає, що у розділі «Цільове призначення» визначаються: «Категорія земель» (відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України); «Вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель», що визначається власником земельної ділянки самостійно в межах вимог Закону з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою (відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України); «Код цільового призначення».

Пунктом 1.2 Класифікації № 548 встановлено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком № 1051 не передбачено порядку зміни коду цільового призначення, оскільки такий код є числовим відображенням одночасно: (1) категорії земель та (2) виду використання земельної ділянки. Таким чином, суд доходить висновку, що код цільового призначення змінюється на підставі внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру щодо категорії земель та/або виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель.

З матеріалів справи вбачається, що у прохальній частині заяв про внесення відомостей (змін про них) до Державного земельного кадастру № 97-389/34-19 від 16.01.2019, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019 було зазначено про зміну коду цільового призначення з 3.10 на 2.10 (відповідно до Класифікації № 548).

Зазначені коди цільового призначення містять розшифрування, які за своєю суттю являються видами використання земельної ділянки. Так, код 3.10 відповідає виду використання «Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку)», а код 2.10 - «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури». Водночас, обидва коди відповідають категорії земель «Землі житлової та громадської забудови» (ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України).

Отже, подані заяви № 97-389/34-19 від 16.01.2019, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019 за своєю суттю були спрямовані на внесення змін до відомостей державного земельного кадастру щодо виду використання земельних ділянок в межах однієї категорії земель.

Щодо правомірності винесення рішень № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастра, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр», зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки) заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: (1) заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; (2) оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); (3) документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Аналогічні вимоги до внесення до відомостей про земельну ділянку змін передбачені п. 121 Порядку № 1051.

За виключенням документів, що не подаються, для внесення відомостей про зміну виду використання земельної ділянки, кадастровому реєстратору подається лише заява за формою згідно з додатком 12 до Порядку № 1051. Законом не передбачено жодного іншого документу, окрім заяви встановленої форми.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, подані заяви були належним чином оформлені та відповідали встановленій формі.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.

Зазначена норма передбачає лише два варіанти вчинення дій Державним кадастровим реєстратором за наслідками розгляду заяви про внесення змін до відомостей до державного земельного кадастра: відмова у внесенні змін до відомостей, або внесення змін до відомостей. Також, законом встановлений вичерпний перелік підстав, відповідно до яких може бути надана відмова у внесенні змін до відомостей.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; із заявою звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам законодавства; заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.

Колегія суддів зазначає, що рішення № РВ-019 від 17.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019, № РВ-019 від 18.01.2019 мотивовані невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення державного земельного кадастру, а саме: код цільового призначення земельної ділянки, зазначений в заяві не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки згідно відомостей державного земельного кадастру.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель визначаються її власником самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, а види цільового призначення 3.10 та 2.10 (відповідно до Класифікації № 548) відносяться до однієї категорії земель - землі житлової та громадської забудови, то волевиявлення власника земельної ділянки щодо такої зміни, шляхом подання заяви про внесення відомостей (змін до них) є належним способом внесення змін до даних державного земельного кадастру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що для відмови у задоволенні заяв про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастра № 97-389/34-19 від 16.01.2019, № 97-390/34-19 від 16.01.2019 та № 97-383/34-19 від 16.01.2019 не могла бути застосована підстава невідповідності зазначеного коду цільового призначення цільовому призначенню згідно відомостей державного земельного кадастру.

Таким чином, оскільки в основі оскаржуваних рішень знаходиться лише одна підстава «подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме: код цільового призначення земельної ділянки, зазначений в заяві не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки згідно відомостей державного земельного кадастру», яка не може бути застосована до поданих заяв, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними оскаржуваних рішень та їх скасування.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві внести зміни до державного земельного кадастра щодо коду цільового призначення на код 2.10 (відповідно до Класифікації № 548) на земельних ділянках за кадастровими № :88:174:0015, № :88:174:0038, № :88:174:0048, колегія суддів зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що для прийняття рішення про внесення змін до відомостей державного земельного кадастру було виконано всі умови, визначені законом і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві внести зміни до державного земельного кадастра щодо коду цільового призначення земельних ділянок: кадастровий номер :88:174:0015 на вул. Бульварно-Кудрявській (Воровського) 15а, кадастровий номер :88:174:0038 на вул. Гончара 38-Б та кадастровий номер :88:174: 0048 на вул. Гончара 48/2 у Шевченківському районі м. Києва - 2.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 08.07.2019.