Справа № 804/7747/16
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2019 року

Київ

справа №804/7747/16

адміністративне провадження №К/9901/17936/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів Шишова О.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області про зобов?язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

26 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, в якому просив поновити строк позовної давності та зобов?язати відповідача здійснити перерахунок вислуги років з урахуванням періоду навчання в Криворізькому військовому ліцеї з 22 липня 1990 року по 10 червня 1993 року.

Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року справу передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено, позов залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив передбачений ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення з позовом до суду, оскільки про порушення своїх прав дізнався у 2010 році, а з позовом звернувся до суду у липні 2016 року.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення про поновлення строку звернення до суду та задоволення позову.

В обгрунтування касаційної скарги зазначає, що строк звернення до суду ним пропущений не був, оскільки про порушення свого права він дізнався з листа відповідача, отриманого ним 20 липня 2016 року.

Відзиву на касаційну скаргу відповідачами подано не було.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 08 жовтня 2009 року по справі №-2а-1280/09 на задоволення позову ОСОБА_1 до Криворізького військового ліцею постановлено вважати, що термін навчання ОСОБА_1 в Криворізькому військовому ліцеї з 22 серпня 1990 року по 10 червня 1993 року входить до вислуги років для виходу на пенсію та підлягає внесенню в послужний список його особової справи.

Після ухвалення вказаного рішення, позивач, знаючи про те, що в послужному списку особової справи не має відомостей щодо його навчання в Криворізькому військовому ліцеї, намагався вирішити вказане питання в досудовому порядку, однак 20 липня 2016 року отримав остаточну відповідь Криворізького відділу поліції ГУНП від 24 червня 2016 року за № 2/1115 про відмову у перерахунку вислуги років для виходу на пенсію.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обізнаності позивача про порушення його прав ще у 2010 році.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) врегульовано, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, знаючи про порушення свого права у 2010 році позивач звернувся з вищезазначеним позовом лише у липні 2016 року, тобто з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статей 100, 155 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) можуть визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Спроби позивача захистити своє порушене право, з приводу захисту якого він звернувся з даним позовом, у позасудовому порядку, на що він посилається в касаційній скарзі як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, таким причинами не є.

Крім того, вказані дії позивача не є передбаченим законом досудовим порядком вирішення спору у розумінні частини 4 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), положення якої встановлюють інші строки звернення до суди та порядок іх обчислення.

Водночас, відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

За таких умов, ураховуючи значний час, який сплинув з моменту закінчення строку звернення до адміністративного суду, суди, рішення яких оскаржується, прийшли до обгрунтованого висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, а отже і наявність передбачених законом підстав для залишення його адміністративного позову без розгляду.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень, ухвалених з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

Ж.М. Мельник-Томенко