Справа № 9901/361/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 липня 2019 року

Київ

справа №9901/361/19

адміністративне провадження №П/9901/361/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

1 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовною заявою до Верховної Ради України, у якій просить:

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо вилучення з Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) норми щодо виплати добових такими, що не відповідають Конституції України та звузили зміст і обсяг існуючих прав і свобод громадян;

- зобов`язати Верховну Раду України розглянути питання щодо внесення змін до частини другої статті 135 КАС України та викласти перше речення частини другої статті 135 КАС України в редакції старого КАС України: «Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять»;

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо вилучення з Цивільного процесуального кодексу України норми щодо виплати добових такими, що не відповідають Конституції України та звузили зміст та обсяг існуючих прав і свобод громадян;

- зобов`язати Верховну Раду України розглянути питання щодо внесення змін до частини другої статті 138 Цивільного процесуального кодексу України та викласти перше речення частини другої статті 138 Цивільного процесуального кодексу України в редакції старого Цивільного процесуального кодексу України: «Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зі змісту постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №580/1388/17, копію якої отримано 29 грудня 2018 року, позивачу стало відомо про те, що на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII частина друга статті 135 КАС України та частина друга статті 138 ЦПК України викладені в іншій редакції, а саме: вилучено текст «добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту)». Позивач стверджує, що внесені вказаним Законом зміни порушили вимоги статей 3, 22, 48 Конституції України, погіршили його усталене життя, звузили зміст та обсяг існуючих прав позивача та певної категорії людей, які не є працівниками суб`єктів владних повноважень і створили нерівні умови, оскільки на відміну від представників суб`єктів владних повноважень, виплата понесених у разі переїзду до іншого населеного пункту добових витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень та її законному представнику, не передбачена та не підлягає сплаті/компенсації іншою стороною у справі.

За частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

В свою чергу, частиною другою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

З наведеного вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Поряд із загальними правилами провадження в адміністративних справах у суді першої інстанції стаття 266 КАС України встановлює певні особливості провадження для окремих категорій справ, як-от: у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Вказані норми визначають вичерпний перелік спорів, вирішення яких відноситься до повноважень Верховного Суду як суду першої інстанції.

При розмежуванні підсудності адміністративних справ про оскарження правових актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України, а відтак і при вирішенні питання щодо можливості застосування спеціальних правил КАС України, передбачених для розгляду цієї категорії спорів, визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також правовий статус останнього у спірних правовідносинах.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002, положення статті 75 Основного Закону України у взаємозв`язку з положеннями статей 5, 76, 85 Конституції України треба розуміти так, що ВРУ як орган державної влади є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України.

ВРУ за своєю природою є представницьким органом державної влади і здійснює законодавчу владу. Визначення ВРУ єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

У Рішенні від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 Конституційний Суд України визначив, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України ВРУ приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю.

Повноваження ВРУ реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях ВРУ під час її сесій.

Звернення до суду із цим позовом обґрунтовано, з поміж іншого тим, що рішення Верховної Ради України спрямоване не на благо людей, а умисно вигадане з метою економії коштів, а наявність чисельних змін до законів, необґрунтовані рішення, що погіршують соціальне життя населення, свідчить про неефективні дії Верховної Ради України. Позивачем фактично висловлено незгоду із внесенням до КАС України та ЦПК України змін процесуального характеру, а отже, здійсненням Верховною Радою України нормотворчої функції.

Поряд із цим, положення частини першої статті 2, статті 19, статті 22, статті 266 КАС України слід розуміти так, що у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися лише ті акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, які прийнято/вчинено/допущено у правовідносинах, в яких Верховна Рада України реалізовує свої владні повноваження, до яких не відноситься законотворча діяльність Верховної Ради України і ті випадки, коли акти Верховної Ради України підлягають перевірці на відповідність Конституції України (конституційність) Конституційним Судом України.

Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади України, до повноважень якого віднесено прийняття законів за встановленою Конституцією і Регламентом Верховної Ради України процедурою. Незгода з тим, які зміни внесені до чинного законодавства України внаслідок процесу прийняття законів у Верховній Раді України чи голосування за той чи інший законопроект не може бути підставою для того, щоб у судовому порядку вимагати від Верховної Ради України реалізовувати свої конституційні повноваження на прийняття закону, зокрема, зобов`язувати парламент розглянути питання щодо внесення змін до нормативних актів та законів.

Зміст наведених вище нормативних і правотворчих положень в контексті заявлених вимог дає підстави вважати, що існують (можуть існувати) спірні правовідносини, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, або можуть скластися (виявитися) такі правові ситуації, в яких захист стверджувальних порушень прав чи інтересів може вимагати інших юрисдикційних (не виключено й позасудових) форм захисту.

Позаяк законотворча діяльність Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні не є формою реалізації управлінських функцій, вона не може підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Аналогічну правову позицію у справах щодо оскарження в порядку адміністративного судочинства рішень, дій чи бездіяльності Верховної Ради України при здійсненні функції законотворчості викладено Верховним Судом України у ухвалі від 12 січня 2018 року у справі №800/424/17 (П/9901/300/18).

Беручи до уваги положення чинного адміністративного законодавства, Суд приходить до висновку про те, що на законотворчу діяльність Верховної Ради України і на ті випадки, коли акти Верховної Ради України підлягають перевірці на відповідність Конституції України (конституційність) Конституційним Судом України юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, законні підстави для відкриття провадження у справі за заявленим позовом відсутні.

Керуючись статтями 19, 22, 170, 266 КАС України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя О. В. Кашпур