Справа № 824/574/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/574/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Боянівка" Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Боянівка" (позивач) просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.03.2018 року, яким Головне управління ДФС у Чернівецькій області застосувало штрафні фінансові санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами документальної планової виїзної перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року та підставі акту перевірки № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.03.2018 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 150000,00 грн у зв`язку з відсутністю складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ триста тисяч гривень 00 копійок.

Позивач не погоджується з податковим повідомлення-рішенням № від 07.03.2018 року, оскільки вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

07.08.2018 року до суду надійшов відзив Головного управління ДФС України у Чернівецькій області, відповідно до якого зазначив, що порушення позивачем п. 198.5 ст. 198 ПК України внаслідок відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних, виписаних на кінцевого споживача (неплатника податку) на загальну суму 300000,00 грн., за що пунктом 120-1.2 ст. 120-1 ПК України передбачено застосування штрафних санкцій у розмірі 50%, що складає 150000,00 грн., а тому податкове повідомлення-рішення № від 07.03.2018 року є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог та заперечень.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог частини 4 статті 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався, оголошувалась перерва.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 3 статті 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Боянівка» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване, як юридична особа 01.04.2013 року, , перебуває на обліку в Чернівецькій ОДПІ (т. 1 а. с. 12-14, т. 2 а. с. 4-6).

Протягом грудня 2016 року, а саме в період з 01.12.2016 року по 15.12.2016 року включно, позивач здійснив ряд поставок товарів у власність різних покупців.

У період із 01.12.2016 року по 15.12.2016 року включно відпуску товару позивач оформляв податкову накладну у графі «Отримувач (покупець)» якої зазначено «Неплатник» ПДВ, а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставлявся умовний ІПН « 00». (т. 1 а. с. 58-164).

22.11.2017 року позивач самостійно виявивши помилку подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2016 року у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, додатково задекларувавши податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2016 року на суму 300000,00 грн. Платіжним дорученням № 1038 від 22.11.2017 року самостійно сплатило до бюджету штраф у розмірі трьох відсотків від заниженої суму зобов`язання, що становить 9000,00 грн. (т. 1 а. с. 174).

На підставі наказу «Про проведення документальної планової перевірки» № 1182 від 14.12.2017 року, направлень на перевірку від 26.12.2017 року № 2366, № 2367, № 2368, від 27.12.2017 року № 2386, № 2387, від 15.01.2017 року № 31 працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна планова перевірка позивача податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року.

За результатами документальна планової перевірки складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Боянівка» (), телефон/факс (0372) 58-94-209, податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року.

Актом позапланової перевірки позивача № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року встановлено порушення, зокрема: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування від усіх видів діяльності на суму 389000 грн., в тому числі 9 місяців 2017 року - в сумі 369258 грн., внаслідок відсутності оригіналів первинних документів (актів виконаних робіт, наданих послуг);

п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, підпунктів «а» і «б» п. 185.1 ст. 185, ст. 186 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 362534 грн., в тому числі: за грудень 2016 року в сумі 362534 грн.;

п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), платником не зареєстровано податкові накладні, виписані на кінцевого споживача (неплатника податку) на загальну суму 300000,00 грн. (т.1 а.с.16-43, т.2 а.с. 8-35).

22.02.2018 року позивач надав до ГУ ДФС у Чернівецькій області заперечення до акта документальної планової перевірки ТОВ «Торговий Дім «Боянівка» № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року. (т. 1 а. с. 44-45, т. 2 а. с. 201-203).

23.02.2018 року листом № 939/10/24-13-14-01-10 ГУ ДФС в Чернівецькій області повідомило позивача, що розгляд поданого ним заперечення до акту документальної планової перевірки ТОВ «Торговий Дім «Боянівка» № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року відбудеться 02.03.2018 року о 11.00 год в приміщенні ГУДФС в Чернівецькій області за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, каб. № 411. (т. 2 а. с. 204).

02.03.2018 року за результатами розгляду заперечення № 69 від 22.02.2018 року до акту виїзної планової документальної передвіки № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Боянівка», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року складено Висновок № 10/24-13-14-01.

Із змісту вказаного висновку видно, що висновки зазначені в матеріалах перевірки щодо порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України, внаслідок відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних виписаних на кінцевого споживача (неплатника податку) на загальну суму 300000,00 грн., за що пунктами 120-1.1 або 120-1.2 ст. 120-1 ПК України передбачено застосування штрафної санкції у розмірі 50%, що складає 15000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідає вимогам чинного законодавства. (т. 2 а. с. 205-208).

03.03.2018 року листом № 1079/10/24-13-14-01 ГУ ДФС в Чернівецькій області повідомило позивача про результат розгляду заперечення (т. 2 а. с. 209-213).

На підставі Акту позапланової перевірки позивача № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року відповідачем, з урахуванням виявлених порушень, винесено податкове повідомлення-рішення № від 07.03.2018 року. (т. 1 а. с. 46, т. 2 а. с. 38).

23.03.2018 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Чернівецькій області № від 07.03.2018 року без підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку, які б давали підстави щодо визначення своєї правомірності. Однак не зазначили причин неподання, без посилання на письмові докази - документи первинного бухгалтерського обліку. (т. 1 а. с. 47-48).

04.04.2018 року Державна фіскальна служба України направила на адресу позивача рішення № 11921/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги. (т. 1 а. с. 54).

18.05.2018 року Державна фіскальна служба України № 17148/6/99-99-11-03-01-25 надіслала позивачу рішення про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Чернівецькій області № від 07.03.2018 року залишено без змін, а скаргу без задоволення. (т. 1 а. с. 56).

07.05.2018 року посадовою особою відповідача складено протокол № 18 Про адміністративне правопорушення на головного бухгалтера позивача ОСОБА_1 про те, що вчинила правопорушення щодо ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку передбаченого п. п. 44.1., 44.2. статті 44; п. п. 134.1.1. п. 134.1. статті 134, п. 135.1. ст. 135, п. 185.1 ст. 185, ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п. 198.5. ст. 198, п. 200.1., п. 200.2. ст. 200 ПК України. (т. 2 а. с. 219).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

В силу частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно п. п. 3. 1. ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції, чинній до 01.01.2017, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

В свою чергу за приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Обов`язок платника податків на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін визначений абзацом першим пункту 201.1 статті 201 ПК України.

Відповідно до ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 75.1. ст. 75 ПК України передбачено три види перевірок: камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1.2. ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно п. 86.1. ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків із висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

У відповідності п. 86.8. ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Пунктом 201.1. статті 201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); ґ) виключено; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) виключено; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно п. 201.111 ст. 201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) платник податку веде реєстр документів, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 201.11 цієї статті.

Пунктом 201.14 ст. ст. 201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) передбачено, що платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Відповідно п. 201.15ст. 201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно п. 1201.1. ст. 1201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Пунктом 1201.2. ст. 120 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) передбачено, що відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування.

Позиція позивача, про те, що станом на грудень 2016 року п. 120 1.1. ст. 120 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) не передбачено відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних кінцевим споживачам, які не є платниками ПДВ, не відповідає обставинам справи, оскільки позивач на підтвердження вказаних обставин під час перевірки, при розгляді його скарги, заперечень не надав суду, а також відповідачу належних, достовірних доказів - документів первинного бухгалтерського обліку, які б дали змогу ідентифікувати особу як платника чи не платника податку на додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідальність за нормою п. 1201.1. ст. 1201 ПК України (редакції від 20.11.2016 року) настає у випадку, коли податкова накладна зареєстрована (але з порушенням терміну).

Відповідно ж до пункту одинадцятого Підрозділу 2 Розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

У той же час, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК України).

На виконання зазначеної правової норми ПК України наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за №137/28267, затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (далі - Порядок №1307).

Згідно з положеннями абзацу першого пункту третього Порядку №1307 усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Своєю чергою пунктом 12 Порядку №1307 викладені особливості заповнення податкових накладних у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку.

Отже наведені законодавчі приписи встановлювали обов`язок платника податків здійснити протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування реєстрацію у ЄРПН податкових накладних, у тому числі й тих, що не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, а також у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований, як платник податку.

01.01.2017 набув чинності Закон України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон №1797-VIII), яким внесено зміни до ПК України, зокрема викладено пункт 120-1.2 статті 120-1 цього Кодексу в такій редакції: Відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, не зазнали змін положення податкового законодавства щодо обов`язку платника податків протягом граничного строку зареєструвати податкові накладні, які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, що, однак не було здійснено позивачем за податковими накладними, складеними у грудні 2016 року, й це у розумінні приписів пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України, чинній, станом на момент виявлення цього порушення і прийняття спірного ППР, тягнуло за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній.

Актом позапланової перевірки позивача № 642/24-13-14-01/38646791 від 15.02.2018 року встановлено порушення, зокрема: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування від усіх видів діяльності на суму 389000 грн., в тому числі 9 місяців 2017 року - в сумі 369258 грн., внаслідок відсутності оригіналів первинних документів (актів виконаних робіт, наданих послуг).

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 2.4. Положення № 88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов`язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії.

У відповідності п. 6.10 Положення № 88 у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Позивач, не надав суду належних доказів документів первинного бухгалтерського обліку на підставі, яких можна встановити - ідентифікувати особу, як платника чи неплатника ПДВ. Крім того, позивач не зазначив про причини неподання таких документів під час перевірки так і суду.

Окрім цього за правилами абзацу третього пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту, не застосовуються й у разі реєстрації в ЄРПН податкових накладних протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, однак позивач такою можливістю не скористався.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII внесено зміни до ПК України, зокрема до ст. 120 ПК України.

Так, п. 1201.1. ст. 1201 ПК України (редакція від 27.02.2018 року, чинна на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачає, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Як суд вище зазначав, що відповідальність за нормою п. 1201.1. ст. 1201 ПК України (редакція від 27.02.2018 року, чинна на час прийняття оскаржуваного рішення) настає у випадку, коли податкова накладна зареєстрована (але з порушенням терміну).

Відповідно п. 1201.2. ст. 1201 ПК України (редакція від 27.02.2018 року, чинна на час прийняття оскаржуваного рішення) відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), визначено правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Частиною 1 статті 2 Закону № 996-XIV визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

У частині 1 статті 3 Закону № 996-XIV зазначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Статтею 5 Закону № 996-XIV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства; послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності; безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі; нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці; інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Статтею 15 Закону № 996-XIV визначено, що Контроль за додержанням законодавства про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні здійснюється відповідними органами в межах їх повноважень, передбачених законами.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 Затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення № 88).

Відповідно п. 1.1 Положення № 88 положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

У відповідності п. 2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.2. Положення № 88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Згідно п. 2.3. Положення № 88 первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов`язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії.

Відповідно п. 2.4. Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У відповідності п. 2.6. Положення № 88 фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов`язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об`єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію.

Якщо правилами документообігу підприємства передбачена можливість відображення господарської операції, щодо якої на момент закінчення складання облікових регістрів бухгалтерського обліку за звітний період від контрагента у терміни, встановлені законодавством, не отримано первинного документа, підставою для перенесення інформації про таку господарську операцію до облікових регістрів бухгалтерського обліку є належним чином оформлений внутрішній первинний документ (акт), складений посадовою особою, відповідальною за приймання-відпуск товарно-матеріальних цінностей, робіт і послуг.

Господарські операції, наведені у внутрішньому первинному документі (акті), оцінюються в порядку, визначеному національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності.

Із матеріалів перевірки, видно, що протягом грудня 2016 року, а саме у період з 01.12.2016 року по 15.12.2016 року включно, позивач здійснив ряд поставок товарів у власність різних покупців, із зазначенням, що вони є не платниками ПДВ - кінцевими споживачами.

В податкових накладних поставки товару неплатнику ПДВ позивач оформляв податкову накладну у графі «Отримувач (покупець)» якої зазначено «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставлявся умовний ІПН « 00». (т. 2 а. с. 51-156).

З урахуванням дослідження письмових доказів, а саме в спірних податкових накладних наданих позивачем до суду, судом встановлено, що у наданих податкових накладних, позивачем під час кожної поставки товару оформлялося податкову накладну. В оформлених податкових накладних за період з 01 по 15 грудня 2016 року, згідно доданого реєстру в графі «Отримувач (покупець)» якої зазначено «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставлявся умовний ІПН « НОМЕР_1 ».

З урахуванням досліджених письмових доказів, судом встановлено, що позивачем протягом грудня 2016 року, а саме у період з 01.12.2016 року по 15.12.2016 року включно оформлено податкові накладні від 01.12.2016 року № 11, від 06.12.2016 року № 187, від 06.12.2016 року № 212, від 15.12.2016 року № 581, від 12.12.2016 року № 438, від 05.12.2016 року № 151, від 02.12.2016 року № 112, від 14.12.2016 року № 529, від 13.12.2016 року № 467, від 01.12.2016 року № 1, від 09.12.2016 року № 371, від 15.12.2016 року № 608, від 08.12.2016 року № 513, від 08.12.2016 року № 302, від 05.12.2016 року № 145, від 06.12.2016 року № 200, від 05.12.2016 року № 169, від 15.12.2016 року № 575, від 01.12.2016 року № 3, від 02.12.2016 року № 89, від 09.12.2016 року № 359, від 12.12.2016 року № 420, від 12.12.2016 року № 402, від 01.12.2016 року № 25, від 15.12.2016 року № 574, від 12.12.2016 року № 427, від 09.12.2016 року № 365, від 02.12.2016 року № 93, від 02.12.2016 року № 75, від 15.12.2016 року № 604, від 14.12.2016 року № 556, від 14.12.2016 року № 558, від 14.12.2016 року № 512, від 06.12.2016 року № 186, від 13.12.2016 року № 507, від 01.12.2016 року № 19, від 07.12.2016 року № 244, від 07.12.2016 року № 252, від 13.12.2016 року № 477, від 07.12.2016 року № 246, від 01.12.2016 року № 70, від 01.12.2016 року № 23, від 13.12.2016 року № 500, від 01.12.2016 року № 32, від 15.12.2016 року № 573, від 13.12.2016 року № 505, від 07.12.2016 року № 245, від 01.12.2016 року № 15, від 13.12.2016 року № 473, від 13.12.2016 року № 490, від 14.12.2016 року № 532, від 08.12.2016 року № 286, від 15.12.2016 року № 603, від 09.12.2016 року № 356, від 08.12.2016 року № 320, від 01.12.2016 року № 27, від 12.12.2016 року № 451, від 12.12.2016 року № 461, від 12.12.2016 року № 462, від 08.12.2016 року № 335, від 13.12.2016 року № 469, від 01.12.2016 року № 35, від 14.12.2016 року № 565, від 02.12.2016 року № 110, від 12.12.2016 року № 418, від 08.12.2016 року № 304, від 14.12.2016 року № 537, від 01.12.2016 року № 6, від 06.12.2016 року № 207, від 05.12.2016 року № 174, від 06.12.2016 року № 226, від 01.12.2016 року № 54, від 15.12.2016 року № 572, від 01.12.2016 року № 10. (т. 1 а. с. 59-164).

Судом встановлено, що у вищевказаному переліку податкових накладних, які були об`єктом дослідження, позивачем в супереч вимогам пункту 201 статті 201 ПК України не зазначено податковий номер платника податку покупця та інші, як передбачено Податковим кодексом України, Закону України про бухгалтерський облік, встановленим Положенням 3 88 від 24 травня 1988 року.

З цього приводу, суд вважає зазначити, що у разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг. Крім того, вбачається не відповідність зазначення коду товару згідно УКТ ЗЕД, оскільки містить визначення від чотирьох цифр до десяти, згідно яких можна б було ідентифікувати вид товару.

Тобто спірні податкові накладні, які виписані в період із 01 по 15 грудня 2016 року та не зареєстровані в ЄРПН , складені з порушенням ПК України. (т. 2 а. с. 150-156).

Крім того, судом встановлено, що на час винесення оскаржуваного Рішення видані позивачем податкові накладні у період з 01.12.2016 року по 15.12.2016 року які були об`єктом перевірки, та не були підтверджуються належними доказами первинного бухгалтерського обліку на суму 300000,00 грн., не зареєстровані в ЄРПН, що не заперечувалося представниками позивача та відповідача.

Частиною першою ст. 78 КАС України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Про те, суд звертає увагу, що частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини 5 статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Однак, позивач не надав суду належних допустимих, достовірних, достатніх доказів, як передбачено ст. ст. 72-77 КАС України, а саме первинних бухгалтерських документів із зазначенням обов`язкових реквізитів, для визначення правильності їх оформлення, наявність підписів та інших даних, які б дали змогу суду ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Тобто, позивач не надав суду, а також не надав відповідачу належних доказів правомірності здійснення господарської діяльності щодо реалізації товарів покупцям у період з 01 по 15 грудня 2016 року, які б були підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку з метою визначення правомірності дій позивача, що до зазначення об`єктивних даних про покупця, як неплатника ПДВ

Суд звертає увагу, статтею 201.10 ПК України передбачено, що виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Проаналізувавши вимоги статті 67 Конституції України про те, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а також вищенаведені положення податкового законодавства України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV слід дійти висновку, що усі платники податку на додану вартість зобов`язані сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, подавати до контролюючого органу податкові декларації у строки встановлені Податковим кодексом України із наданням повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Таким чином, триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, оскільки на час винесення оскаржуваного рішення, а також розгляду справи в суді видані позивачем податкові накладні у період з 01.12.2016 року по 15.12.2016 року, а саме: від 01.12.2016 року № 11, від 06.12.2016 року №7, від 06.12.2016 року № 212, від 15.12.2016 року № 581, від 12.12.2016 року № 438, від 05.12.2016 року № 151, від 02.12.2016 року № 112, від 14.12.2016 року № 529, від 13.12.2016 року № 467, від 01.12.2016 року № 1, від 09.12.2016 року № 371, від 15.12.2016 року № 608, від 08.12.2016 року № 513, від 08.12.2016 року № 302, від 05.12.2016 року № 145, від 06.12.2016 року № 200, від 05.12.2016 року № 169, від 15.12.2016 року № 575, від 01.12.2016 року № 3, від 02.12.2016 року № 89, від 09.12.2016 року № 359, від 12.12.2016 року № 420, від 12.12.2016 року № 402, від 01.12.2016 року № 25, від 15.12.2016 року № 574, від 12.12.2016 року № 427, від 09.12.2016 року № 365, від 02.12.2016 року № 93, від 02.12.2016 року № 75, від 15.12.2016 року № 604, від 14.12.2016 року № 556, від 14.12.2016 року № 558, від 14.12.2016 року № 512, від 06.12.2016 року № 186, від 13.12.2016 року № 507, від 01.12.2016 року № 19, від 07.12.2016 року № 244, від 07.12.2016 року № 252, від 13.12.2016 року № 477, від 07.12.2016 року № 246, від 01.12.2016 року № 70, від 01.12.2016 року № 23, від 13.12.2016 року № 500, від 01.12.2016 року № 32, від 15.12.2016 року № 573, від 13.12.2016 року № 505, від 07.12.2016 року № 245, від 01.12.2016 року № 15, від 13.12.2016 року № 473, від 13.12.2016 року № 490, від 14.12.2016 року № 532, від 08.12.2016 року № 286, від 15.12.2016 року № 603, від 09.12.2016 року № 356, від 08.12.2016 року № 320, від 01.12.2016 року № 27, від 12.12.2016 року № 451, від 12.12.2016 року № 461, від 12.12.2016 року № 462, від 08.12.2016 року № 335, від 13.12.2016 року № 469, від 01.12.2016 року № 35, від 14.12.2016 року № 565, від 02.12.2016 року № 110, від 12.12.2016 року № 418, від 08.12.2016 року № 304, від 14.12.2016 року № 537, від 01.12.2016 року № 6, від 06.12.2016 року № 207, від 05.12.2016 року № 174, від 06.12.2016 року № 226, від 01.12.2016 року № 54, від 15.12.2016 року № 572, від 01.12.2016 року № 10, не зареєстровані в ЄРПН, у зв`язку з чим, Головне Управління ДФС у Чернівецькій області правомірно прийняло податкове повідомлення-рішення № від 07.03.2018 року, а тому підстав для його скасування, не має.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 13.03.2019 року справа № 813/4157/17 (адміністративне провадження №К/9901/67941/18).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що в задоволені адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Боянівка» (58000, м. Чернівці, вулиця Миколаївська, 36-Н, ).

Відповідач: - Головне управління ДФС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя П.Д. Дембіцький