Справа № 1.380.2019.002486
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002486
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до адміністрації Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову адміністрації Державної прикордонної служби України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей;

- скасувати рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 33 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - адміністрації Державної прикордонної служби України.

У зв`язку з відсутністю головуючого судді на роботі (перебування у відпустці у період з 10.06.2019 по 07.07.2019), суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 08.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби встановлено 20% втрати працездатності, без встановлення інавалідності та виплачена одноразова грошова допомога. Після звільнення зі служби ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності в результаті поранення пов`язаного із захистом Батьківщини. Відтак, позивач звернувся до Львівського прикордонного загону із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте Адміністрацією Державної прикордонної служби України керуючись ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. ОСОБА_1 не погоджується із вказаною відмовою, оскільки норма закону на яку посилається відповідач не поширюється на правовідносини, що виникли. Зазначає, що інвалідність встановлена позивачу вперше, а відтак, застосування даної норми можливе лише у разі повторної зміни групи інвалідності.

Ухвалою суду від 17.05.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача адміністрації Державної прикордонної служби України подано відзив на позовну заяву від 14.06.2019 (вх. № 20973). Зазначає, що у зв`язку із встановленням позивачу 20% втрати працездатності ОСОБА_1 виплачена у 2014 році одноразова грошова допомога. У 2018 році позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, відтак групу інвалідності встановлено понад дворічний строк після встановлення втрати працездатності. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Просить у задоволенні позову відмовити.

13.06.2019 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) подано відзив на позовну заяву від (вх. № 20787), у якому зазначає, що відповідно до чинного законодавства у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, в дворічний строк з моменту первинного встановлення може призначатись одноразова грошова допомога. Проте позивач не дотримався встановлених законодавством строків та втратив право на отримання одноразової допомоги передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.

Представником позивача 20.06.2019 подано відповідь на відзив адміністрації Державної прикордонної служби України (вх. № 20612) та 05.07.2019 відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (вх. № 23535).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Відповідно до довідки від 25.09.2014 серії 12ААА № 000077 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності. Причиною втрати професійної працездатності - поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

Наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 )) від 30.03.2018 75-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я та наказом від 12.04.2018 № 89-ОС виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою до акту огладу медико-соціальною експертною комісією від 06.09.2018 серія 12 ААА № 816722 ОСОБА_1 під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

07.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до Львівського прикордонного загону із заявою щодо розгляду питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом від 01.11.2018 № 11/П-614 Львівським прикордонним загоном повідомлено позивача, що заява разом із доданими документами направлена для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги до адміністрації Державної прикордонної служби України.

Адміністрації Державної прикордонної служби України листом від 06.02.2019 № 11/П-614 повідомила ОСОБА_1 про те, що заява не розглянута у зв`язку із вивченням випадків неоднакового застосування норм законодавства, що потребує звернення до Міністерства охорони здоров`я.

Відповідно до листа Львівського прикордонного загону від 14.03.2019 № 11/П-614 повідомлено, що рішенням адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 33 у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ст. 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 1-2 Закон №2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання і частиною 2 ст. 16 Закону № 2011 встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відтак, застосування ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція вкладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 (справа № 288/349/17) та від 20.03.2018 (справа № 276/322/17).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Підпунктом 1 п. 6 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин одноразова грошова допомога призначається та виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

При цьому, п. 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вишу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми провадиться у випадку зміни після повторного огляду групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, якщо первинно особі було встановлено менший ступінь втрати працездатності.

Судом встановлено, що відповідно до листа Львівського прикордонного загону відповідач вказує, що статтею 16-3 Закону України «Про Соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовецю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Вищезазначеною нормою Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено кількісно- цифровий показник - огляди (первинний і повторний) не пов`язані з медичною термінологією, що застосовуються при заповненні медичної документації МСЕК. Таким чином, Закон поставив в пряму залежність набуття права на виплату особі одноразової грошової допомоги відповідно до її звернень на огляд МСЕК з урахуванням часового проміжку у два роки. Відтак, звернення до МСЕК вперше в 2014 році, а вдруге в 2018 році і між даними зверненнями пройшов дворічний термін у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено, оскільки правові підстави відсутні.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що первинний огляд ОСОБА_1 проведений 25.09.2014 відповідно довідки від 25.09.2014 серії 12ААА № 000077 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності та встановлено 20% втрати працездатності.

Огляд із встановленням III групи інвалідності ОСОБА_1 проведений 06.09.2018 відповідно до довідки до акту огладу медико-соціальною експертною комісією від 06.09.2018 серія 12 ААА № 816722.

Відтак III група інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивачу встановлена первинно 06.09.2018.

Таким чином, враховуючи те, що позивачу встановлена інвалідність вперше, відмова адміністрації Державної прикордонної служби України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей є протиправною, а рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 33 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання адміністрації Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 13 Порядку №975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Однак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Суд, з огляду на завдання адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, бере до уваги те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 13 Європейської конвенції з прав людини кожен, чиї права, свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 30.01.2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи обставини справи, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`яти Львівський прикордонний загін повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - адміністрації Державної прикордонної служби України підлягає задоволенню та зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання адміністрації Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності суд керувався таким.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України) є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду та з огляду на обставини справи, за відсутності підстав, які б свідчили про можливість не виконання даного рішення відповідачем, суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням даного рішення, а тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову адміністрації Державної прикордонної служби України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей.

3. Скасувати рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 22.02.2019 № 33 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням проведених виплат, та факту подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

5. Зобов`язати Львівський прикордонний загін повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - адміністрації Державної прикордонної служби України.

6. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання адміністрації Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним чинності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Костецький Н.В.