Справа № 160/4037/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року Справа № 160/4037/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Строй" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає в не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати Державну фіскальну служби України зареєструвати податкову накладну №3 від 17.12.2018 року, податкову накладну №7 від 20.12.2018 року, податкову накладну №11 від 21.12.2018 року, податкову накладну №13 від 27.12.2018 року, податкову накладну №14 від 27.12.2018 року, податкову накладну №20 від 28.12.2018 року, податкову накладну №21 від 31.12.2018 року, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй», датою їх фактичного подання до Державної фіскальної служби України 15.01.2019 року;
- стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй» витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.01.2019 року ТОВ «Реал-Строй» було направлено засобами електронного зв`язку на реєстрацію податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року, проте в порушення приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України квитанції щодо прийняття, зупинення її реєстрації або неприйняття податкових накладних отримано не було. Так, 22.01.2019 року з метою з`ясування причин квитанцій та подальшої реєстрації податкових накладних, представником позивача було направлено адвокатський запит, однак листом від 30.01.2019 року було повідомлено, що податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року до ДФС на реєстрацію не надходили. Позивач зазначає, що факт не реєстрації податкових накладних призводить до неможливості контрагентам відносити суми по цим податковим накладним до складу податкового кредиту відповідного періоду, що у свою чергу дискредитує ТОВ «Реал-Строй» перед контрагентами.
10.05.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 03.06.2019 року (а.с. 2).
03.06.2019 року ухвалою суду було відкладено розгляд справи на 08.07.2019 року у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів отримання відповідачем ухвали суду від 10.05.2019 року.
27.06.2019 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що повноваження ДФС України щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, що передбачає певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення, а отже позовні вимоги ТОВ «Реал-Строй» про зобов`язання відповідача зареєструвати податкові накладні є необґрунтованими, оскільки без надання правової оцінки рішенню комісії регіонального рівня, зобов`язання відповідача зареєструвати податкові накладні є передчасним. Крім того, зобов`язання зареєструвати податкові накладні є похідною вимогою до Державної фіскальної служби України від вимог до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, оскільки скасування рішення відповідної комісії контролюючого органу є самостійною підставою для реєстрації відповідної податкової накладної відповідно до п. 28 Порядку №117.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Так, 15.01.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Реал-Строй" засобами електронного зв`язку на реєстрацію до Державної фіскальної служби України було направлено податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, податкову накладну №7 від 20.12.2018 року, податкову накладну №11 від 21.12.2018 року, податкову накладну №13 від 27.12.2018 року, податкову накладну №14 від 27.12.2018 року, податкову накладну №20 від 28.12.2018 року, податкову накладну №21 від 31.12.2018 року, що підтверджується копіями відповідних податкових накладних та витягів з протоколів направлення на реєстрацію зазначених накладних, наявних у матеріалах справи (а.с. 12-25).
Проте квитанції щодо прийняття, зупинення реєстрації або неприйняття податкових накладних позивачем отримано не було.
22.01.2019 року з метою з`ясування причин відсутності квитанцій та подальшої реєстрації податкових накладних, представник ТОВ "Реал-Строй" звернувся до ДФС України з адвокатським запитом (а.с. 26-28).
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості не здійснення відповідачем реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, яким визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, Податковим кодексом України (далі - ПК України) серед інших обов`язків платників податків передбачено і обов`язок складати звітність, що стосується обчислення та сплати податків і зборів (пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16) та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів (пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16).
Податкова звітність (в тому числі і податкові накладні) в Україні подається в електронному вигляді.
Вимоги до оформлення податкових накладних, їх видачі та внесення до Єдиного реєстру податкових накладних встановлені ст. 201 ПК України.
Платник податку зобов`язаний надати покупцю на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку (пункт 201.1 ст.201 ПК України).
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, податкові накладні 3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року відповідають вищенаведеним вимогам податкового законодавства України.
Пункт 201.10 ст.201 ПК України передбачає, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів (послуг) зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової/ накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних, квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.
Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.
Відповідно до п. 201.10 ПК України якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру додаткових накладних платників податку на додану вартість - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, які містяться у Реєстрі визначено Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру.
Операційний день триває з 0 до 23-ї години.
Відповідно до п. 8 Порядку для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації платникові податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв`язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС.
Пунктом 9 вищезазначеного Порядку передбачено, що причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: 1) наявність помилок під час заповнення податкової накладної; 2) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; 4) порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); 5) порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.
Таким чином, у прийнятті податкової накладної може бути відмовлено, якщо вона сформована з порушенням вимог, передбачених п. 201.1 ПК України, у разі наявності помилок, за наявності факту реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами чи недостатньому реєстраційному ліміті.
При цьому, у будь-якому випадку податковий орган зобов`язаний надіслати платнику податку одну з квитанцій, або про прийняття податкової накладної, або про неприйняття, із зазначенням відповідних причин.
Так, судом встановлено, що ТОВ «Реал-Строй» 15.01.2019 року направило відповідачу за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення, у вигляді електронного файлу на реєстрацію в ЄРПН податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року, які були отримані відповідачем, що підтверджується витягом х протоколів направлення на реєстрацію зазначених податкових накладних (а.с. 19-25).
Проте, до кінця операційного дня квитанція про прийняття або не прийняття податкових накладних ТОВ «Реал-Строй» не надійшли.
Отже, в силу вимог податкового законодавства України податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних в день їх подання, а саме 15.01.2019 року.
Крім того, відповідачем не надано суду доказів відсутності перебоїв у роботі програми 15.01.2019 року, що відповідає за реєстрацію податкових накладних.
Доводи відповідача з приводу того, що вимоги позивача є похідними і залежать від надання оцінки рішення, прийнятого комісією регіонального рівня, суд вважає необгрунтогваними, оскільки таке рішення відповідною комісією відповідно до приписів Порядку №1246 не приймалось.
Крім того, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є саме бездіяльність контролюючого органу щодо реєстрації податкових накладних, які було направлено позивачем на реєстрацію.
При цьому, представником відповідача у письмову відзиві не було наведено жодних аргументів щодо спростування доводів позивача про відсутність факту реєстрації податкових накладних, з урахуванням вимог Порядку №1246.
Таким чином, бездіяльність позивача, що виявилась у не здійсненні реєстрації податкових накладних, направлених 15.01.2019 року позивачем до ЄРПН, була допущена всупереч вимогам чинного податкового законодавства.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зареєструвати податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй», датою їх фактичного подання до Державної фіскальної служби України, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача.
Так, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Таким чином відповідач як суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Безперечно, правомірним у даному випадку виходячи із фактичних обставин конкретних правовідносин є лише один варіант поведінки.
Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що бездіяльність відповідача є по суті зловживанням своїми повноваженнями та вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
За приписами пункту 4 ч. 2 ст. 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дій.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної фіскальної служби України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 842,00 грн., понесені позивачем згідно платіжного доручення №4765 від 26.04.2019 року (а.с. 3).
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем було допущену протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає в не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року, складених Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй».
Зобов`язати Державну фіскальну служби України зареєструвати податкові накладні №3 від 17.12.2018 року, №7 від 20.12.2018 року, №11 від 21.12.2018 року, №13 від 27.12.2018 року, №14 від 27.12.2018 року, №20 від 28.12.2018 року, №21 від 31.12.2018 року, складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал-Строй», датою їх фактичного подання до Державної фіскальної служби України 15.01.2019 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець