Справа № 540/283/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/283/19

Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Дата і місце ухвалення: 09.04.2019р., м.Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA508000/2019/000007/2 від 28.01.2019р. та №UA508000/2019/000004/1 від 25.01.2019р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №UA 508000/2019/000007/2 від 28.01.2019р. та №UA 508070/2019/000004/1 від 25.01.2019р. про коригування митної вартості товарів. Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 6371,59 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25.04.2019 року Митниця ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі подала апеляційну скаргу, обґрунтовану не правильним застосуванням судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що перевіркою документів, поданих товариством для підтвердження заявленої митної вартості, було встановлено наявність невідповідностей, а саме: в ході проведення митного огляду за МД від 11.12.2018 року №UA508070/2019/001932 було встановлено, що на частині товару відсутнє маркування торгівельною маркою «АRМЕХ», проте наявний напис «SILVERLIGHT», що є порушенням вимог п.7.2 та 7.3 Контракту від 08.01.2018 року №СН-UA-18/01/08 та може свідчити про те, що товар, який постачається, не є предметом вищезазначеного контракту.

Також, апелянт посилається на те, що перевіркою додатково поданих товариством документів було встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості товару. За вимогу митного органу декларантом не було подано копію митної декларації країни відправлення, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, страхові документи, а також документи, що містять інформацію про вартість навантаження, пакування, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції про співмірність заявлених позивачем до стягнення коштів в якості витрат на правову допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню на користь товариства, з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, та зазначає, що позовна заява по справі №540/283/19 не потребувала витрачення значної кількості годин на її підготовку, адже справа є незначної складності та є подібною щодо написання процесуальних документів в інших судових справах.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ТОВ «Строй Мир».

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.01.2018 року між компанією JINGZHI WIRE MESH INDUSTRY CO, LTD (Китай), як продавцем, та ТОВ «Строй Мир», як покупцем, укладено контракт №СН-UA-18/01/08, за умовами якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець оплатити та прийняти товар «Тканина полотняного переплетення, виготовлена з стрічкових ниток з поліпропилену та поліетилену» в номенклатурі, кількості і ціні згідно супровідних документів.

Відповідно до умов вказаного контракту позивач отримав плівку будівну 1,5х48м. та 1,5х50м. марки Domus та Armex загальною кількістю 8010 рулонів на загальну суму 18 689 дол. США (Специфікація №02 до Контракту).

Для здійснення митного оформлення товару позивачем до сектору митного оформлення митного поста «Херсон - Центральний» Митниці ДФС у Херсонській області 25.01.2019 року було подано митні декларації №UA508070/2019/000083 та №UA508070/2019/000084, відповідно до яких митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту: 6544,27 грн. та 512 772,59 грн. відповідно (всього 18 689 доларів США).

В підтвердження заявленої митної вартості товару разом із митною декларацією товариством подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 08.01.2018 №СН-UA-18/01/08, пакувальний лист Б/Н від 19.07.2018 року, рахунок-фактура №18089S016 від 19.07.2018 року, коносамент №MEDUVN208206 від 30.07.2018 року, транспортна накладна CMR №405492 від 21.09.2018 року, декларація про походження товару, договір про надання послуг митного брокера, доповнення до контракту №2 від 19.07.2018 року, доповнення до контракту №Б/Н від 12.03.2018 року.

При здійсненні перевірки митної декларації №UA508070/2019/000083 від 25.01.2019 року за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками виявлено ризики, а саме, сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обов`язкових митних процедур, які полягали у необхідності перевірки достовірності декларування витрат на транспортування, посиленні контролю правильності визначення митної вартості товарів, витребуванні документів, які підтверджують митну вартість товарів та її складові. Зокрема, перевіркою було встановлено наявність невідповідностей: в ході проведення митного огляду за даною партією товару за МД від 11.12.2018 року №UA508070/2019/001932 було встановлено, що на частині товару відсутнє маркування торгівельною маркою «АRМЕХ», проте наявний напис «SILVERLIGHT», що є порушенням вимог п.7.2 (пакування має відповідати Специфікації та контракту) та п.7.3 (на пакуванні має бути зазначено назву та кількість товару) контракту від 08.01.2018 року №СН-UA-18/01/08, що може свідчити про те, що товар, який постачається, не є предметом вищезазначеного контракту. Також зазначено, що відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару, тобто ціні, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Однак, зважаючи, на спрацювання Автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом «По товару можливе заниження митної вартості» було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС ДФС - встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну. Відповідно до інформаційного видання «Дайджест цін на світових ринках» з 16.07.2018 року по 31.07.2018 року вартість сировини необхідної для виготовлення товару на ринку Азії становила від 1230 дол. США для поліпропілену та від 1100 дол. США для поліетилену без врахування витрат на доставку.

Декларанта повідомлено, що згідно п.6 ст.53 Митного кодексу України, він або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

У відповідь на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, ТОВ «Строй Мир» додатково були надані наступні документи: прайс-лист від постачальника (продавця); комерційна пропозиція.

Херсонською митницею ДФС України за митною декларацією UA508070/2019/000083 25.01.2019 року прийнято рішення №UA508070/2019/00004/1 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митна вартість товару відкоригована у бік збільшення на загальну суму 979,40 дол. США.

Аналогічні обставини та причини виникли під час прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 28.01.2019 року №UA508000/2019/000007/2.

Не погоджуючись з правомірністю рішень про коригування митної вартості товарів №UA508000/2019/000007/2 від 28.01.2019р. та №UA508000/2019/000004/1 від 25.01.2019р. ТОВ «Строй Мир» звернулося з даним позовом до суду про їх скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов товариства, дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що заявлений ТОВ «Строй Мир» метод визначення митної вартості товарів документально не підтверджено або надані позивачем документи містять розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Таким чином, з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган здійснює контроль заявленої декларантом митної вартості шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості та має повноваження на витребування додаткових документів у разі, якщо документи, надані для декларування товарів, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Однак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з зазначених вище підстав.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В п.33 спірних рішень про коригування митної вартості товару відповідачем, в якості підстави для їх прийняття, серед іншого, зазначено, що в ході проведення митного огляду товару було встановлено, що на частині товару відсутнє маркування торгівельною маркою «АRМЕХ», проте наявний напис «SILVERLIGHT», що є порушенням вимог п.7.2 та 7.3 Контракту від 08.01.2018 року №СН-UA-18/01/08 та може свідчити про те, що товар, який постачається, не є предметом вищезазначеного контракту.

На вказану обставину зазначає апелянт і в поданій ним апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості таких посилань Митниці, оскільки дослідивши зміст контракту від 08.01.2018 року №CH-UA-18/01/08 колегія суддів встановила, що в ньому взагалі відсутній пункт 7.3, на який посилається відповідач.

Більше того, обов`язковість зазначення торгівельної марки на товарі контрактом не передбачена. Умовами контракту (п.7.1, п.7.2 Контракту) визначено, що на упаковці товару має бути зазначено його назва та кількість.

Як підтверджено наявною в матеріалах справи фото фіксацією імпортованого товару, пакування товару відповідає умовам контракту від 08.01.2018 року №CH-UA-18/01/08.

Що ж до посилання відповідача на положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, якою встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару, то як правильно зазначив суд першої інстанції, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, у відповідності до Митного кодексу України, можливе лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 цього Кодексу.

Необґрунтованими колегія суддів вважає посилання Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на інформацію видання «Дайджест цін на світових ринках» щодо вартості сировини, необхідної для виготовлення товару на ринку Азії для поліпропілену, оскільки зазначена у вказаному виданні інформація є довідковою та не може бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Також, у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів №UA508000/2019/000007/2 від 28.01.2019р. та №UA508000/2019/000004/1 від 25.01.2019р. відповідач зазначив про невиконання декларантом п.п.8 п.2 ст.53 МК України щодо надання митному органу документів, які підтверджують вартість страхування ввезеного товару.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком митного органу, оскільки витрати на страхування товарів включаються до складу митної вартості товару лише у разі, якщо їх не включено у вартість самого товару.

Водночас, відповідно п. 3.1 Контракту на поставку товару від 08.01.2018 року №CH-UA-18/01/08 поставка товару здійснюється на умовах CIF ODESSA/CHORNOMORSK/YUZHNIY (відповідно до "Інкотермс-2010").

В свою чергу, CIF або вартість, страхування і фрахт (…назва порту призначення) - термін Інкотермс, означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

З аналізу положень Інкотермс-2010 вбачається, що продавець зобов`язаний упакувати товар, завантажити його на борт судна в порту відправлення, а також в обов`язки продавця входить придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення, що включається в ціну товару.

В деклараціях митної вартості, поданих декларантом, витрати на страхування у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Отже, формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на страхування, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару документів, що підтверджують вартість страхування, не може свідчити про те, що витрати на страхування не включені у вартість товару, так як відповідальність за будь-які наслідки цього несе продавець.

Таким чином, не є важливим, які страхові платежі оплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови поставки, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості товару.

Тому, якщо у даному випадку поставка товару була здійснена на умовах поставки CIF Чорноморськ та постачальник товару оплатив його страхування, відповідно, його вартість увійшла у ціну товару.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Та обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом ДФС контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено не повні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі не вірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженим ним органом митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи. Разом з цим, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що спірні рішення Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі №UA508000/2019/000007/2 від 28.01.2019р. та №UA508000/2019/000004/1 від 25.01.2019р. є протиправними та підлягають скасуванню, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції, на підставі ст.134 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат, понесених товариством на оплату послуг адвоката.

Апелянт за заперечує висновку суду першої інстанції про підтвердження ТОВ «Строй Мир» належними доказами понесених витрат на правничу допомогу, однак вважає, що дана сума є неспівмірною з складністю справи.

Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З вказаних норм слідує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу у даній справі лежить на Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, яка не надала жодного обґрунтування того, що витрати позивача на правничу допомогу є не спів мірними зі складністю справи.

Більше того, у випадку доведеності відповідачем не співмірності витрат позивача на правничу допомогу суд, за наявності відповідного клопотання іншої сторони, може тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь ТОВ «Строй Мир», а не відмовляти у їх стягненні.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. ТОВ «Строй Мир» надало суду: договір № 1СМр про надання правової допомоги від 19.03.2018 року, укладений з адвокатським бюро «Євгена Малюка», додаткову угоду до вказаного договору від 25.01.2019р., рахунок на оплату №30 від 20.03.2019 року, платіжне доручення №105 від 25.03.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. (в т.ч. 500 грн. - ознайомлення з документами, наявними у клієнта, та їх правовий аналіз; 1000 грн. - підготовка позовної заяви; 1500 грн. - представництво інтересів у суді першої інстанції), пов`язані з розглядом даної справи, є співмірними із складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову, значенням справи для сторони.

Належних доказів протилежного Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 09 квітня 2019 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук