Справа № 200/860/19
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/816/19
Провадження № 2а/200/10/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Гургула В.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про скасування постанови по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.

28 листопада 2018 року начальником Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М. відносно позивача-1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН МДН 105244 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, згідно якоїОСОБА_1 з 2017 року до дати складання протоколу про адміністративне правопорушення мешкає на території України без документів на право проживання в Україні. Також, 28 листопада 2018 року начальником Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М. відносно позивача-2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН МДН 105241 за адміністративне правопорушення, передбачене ст.205 КУпАП, згідно якої встановлено, що ОСОБА_2 не вжив заходів до забезпечення своєчасної реєстрації своєї дружини ОСОБА_1 на території України. Позивачі, не погодившись з прийнятим рішенням, оскаржили вказані постанови до ГУ ДМС в Дніпропетровській області. 28 грудня 2018 року в.о. начальника ГУ ДМС в Дніпропетровській області Куляба С.Б. залишила вказані постанови без змін, а скарги без задоволення. Позивачі вважають рішення відповідача необґрунтованим, та таким, що порушує їх права. Посилаються на те, що ОСОБА_1 народилась на території України і ніколи нікуди не виїжджала. 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований у Посольстві Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька. 04 серпня 2016 року позивач-1 зверталась до Саксаганського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про видачу паспорта громадянина України, але допомоги не отримала, тому зверталась до Міністерства закордонних справ України, яке переслало її звернення до Державної міграційної служби України. ДМС України роз`яснила позивачу-1 про необхідність звернутися до Посольства Республіки В`єтнам в Україні для документування паспортним документом, та роз`яснені порядок та умови набуття громадянства України. За інформацією ГУ ДМС України, позивачем-1 не виконувалась одна з умов прийняття до громадянства України, а саме отримання дозволу на імміграцію в Україну та безперервне проживання на законних підставах протягом останніх п`яти років. Позивачі звертались до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, та отримали відповідь, що питання осіб, які все життя проживають на території України та змушені виїжджати за кордон та повторно в`їжджати на територію України для отримання посвідки на тимчасове проживання, перебуває на контролі Уповноваженого. Крім того, позивачів повідомлено, що до Державної міграційної служби України було направлено листа з проханням в порядку виключення продовжити позивачу-1 термін перебування в Україні без виїзду за межі України та прийняти до розгляду заяву про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні. Проте працівники Саксаганського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не прийняли до розгляду заяву. Позивачі не мають можливості виїхати за кордон для отримання візи типу «Д» та подальшого повернення на територію України, та вважають таку вимогу неправомірною, оскільки позивач-1 ніколи не виїжджала з України, має сім`ю та малолітню доньку, шукає можливість отримати громадянство України. Вказують також, що протокол про адміністративне правопорушення не містить точних відомостей про час вчинення правопорушення.

На підставі викладеного, позивачі просять суд:

- скасувати постанову ГУ ДМС в Дніпропетровській області по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_1 від 28.12.2018 року;

- постанову ГУ ДМС в Дніпропетровській області по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення за скаргою ОСОБА_2 від 28.12.2018 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН МДН № 105244 на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. від 28.11.2018 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН МДН № 105241 на ОСОБА_2 у розмірі 340 грн. від 28.11.2018 року

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 21 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про скасування постанови по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач 02.04.2018 року надав відзив на позовну заяву, де вказав, що громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 проживала на території України без документів на право проживання на території України та без реєстрації. Після отримання 10.04.2017 року в Посольстві В`єтнаму в Україні паспортного документа та реєстрації шлюбу 16.08.2017 року з ОСОБА_2 до органів міграційної служби не зверталася, продовжувала нелегально знаходитись на території України. Лише 12.07.2018 року позивач-1 звернулась до Саксаганського РВ у м.Кривому Розі за консультацією, де їй були роз`яснені вимоги міграційного законодавства України. Проте позивач-1 цих вимог не виконала, а продовжувала перебувати на території України нелегально. Зазначає, що позивач-1 в письмовій формі дала зобов`язання вирішити питання щодо виїзду за межі України для оформлення візи типу D-14. Також зазначає, що у відповіді Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 18.07.2018 року позивачу-1, серед іншого була дана рекомендація зареєструвати доньку громадянкою України, легалізувати своє перебування на території України та оформити посвідку на тимчасове проживання в Україні. Також відповідач вказує, що в провадженні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу перебуває справа № 214/8578/18 за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення №16 начальника Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М. від 11.12.2018 року про примусове повернення з України громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , в зв`язку з чим просить зупинити провадження по справі № 200/860/19.

Вивчивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 3.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Кривий Ріг, що підтверджується перекладом свідоцтва про народження з в`єтнамської мови на українську №106/2015.

Згідно довідки № 213 від 10.08.2016 року,ОСОБА_1 навчалась в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 87 у період з 01.09.2001 по 29.08.2003 року.

Відповідно до довідки № 147 від 19.08.2016 року ОСОБА_1 навчалась з 3 класу (наказ про прибуття № 51 від 28.08.2003 року) в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 14 та випущена з 9 класу 18.06.2010 року.

Згідно довідки № 527 від 31.05.2016 року ОСОБА_1 навчалась з вересня 2010 року по червень 2012 року у Криворізькому природничо-науковому ліцеї м. Кривого Рогу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.08.2017 року зареєстрували шлюб в Посольстві Соціалістичної республіки В`єтнам в Україні, що підтверджується перекладом свідоцтва про одруження з в`єтнамської мови на українську № 12/2017.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою В`єтнаму , що підтверджується перекладом свідоцтва про народження з в`єтнамської мови на українську № 112/2018.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, паспорт № НОМЕР_1 від 10.04.2017 року.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 105244 від 28.11.2018 року, складеної начальником Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М., встановлено, що громадянка Р. Вєтнам ОСОБА_1 з 2017 року по теперішній час мешкає на території України без документів на право проживання в Україні, що є порушенням п. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ( а.с. 74-75). Вказаною постановою на позивача-1 накладено штраф у сумі 3400 грн.

Постановою в.о. начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Куляба С.Б. від 28 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову від 28.11.2018 року без змін.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 105241 від 28.11.2018 року, складеною начальником Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М., встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 не вжив заходів до забезпечення своєчасної реєстрації громадянки Р. Вєтнам ОСОБА_1 з 10.04.2017 року по теперішній час, що є порушенням п. 2 ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою в.о. начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Куляба С.Б. від 28 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову від 28.11.2018 року без змін.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 12.07.2018 року, з якої вбачається що їй відомо, що для того оформлення документів вона повинна проживати в Україні на законних підставах. Для цього їй необхідно виїхати з території України, в посольстві України оформити візу D-13 і в`їхати на територію України та оформити документи для законного проживання в Україні. Вона зобов`язується протягом місяця виїхати з території України, так як знаходиться в Україні нелегально і вирішити питання щодо оформлення візи Д .

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлені статтею 4 вказаного Закону України.

Згідно з ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 5-2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані отримати довгострокову візу з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, якщо інше не встановлено законами чи міжнародними договорами України. Ця вимога не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Положеннями ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є іноземною громадянкою, не має документів на право проживання в Україні, передбачених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», знала про підстави та порядок отримання посвідки на тимчасове проживання, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення від 28.11.2018 року № ПН МДН № 105244 на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП України, винесена обґрунтовано. Відповідно, підстави для її скасування відсутні.

Суд також не може взяти до уваги доводи позивача про те, що Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було направлено листа з проханням в порядку виключення продовжити позивачу-1 термін перебування в Україні без виїзду за межі України та прийняти до розгляду заяву про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, оскільки такий лист не є підставою для встановлення законного перебування іноземця в Україні у розумінні ст.4 Закону України ст. 5-2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Натомість, листом від 18.07.2018 року за підписом керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Л.В. позивача-1 повідомлено про необхідність легалізувати своє перебування на території України та оформити посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Доводи позивача-1 щодо невідповідності постанови від 18.11.2018 року вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення суд не може взяти до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова цілком відповідає вимогам закону, тому підстав для її скасування не вбачається.

Перевіряючи доводи позивача-1 щодо незаконності постанови в.о. начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Куляба С.Б. від 28 грудня 2018 року, якою залишено без змін оскаржувану позивачем-1 постанову від 28.11.2018 року, суд зазначає наступне.

Статтею 293 КУпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

З огляду не викладене, судом не встановлено порушень закону при розгляді в.о. начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Куляба С.Б. скарги позивача-1 на постанову про накладання адміністративного стягнення від 28.11.2018 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача-1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог позивача-2 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 205 КУпАП невжиття громадянами, які запросили в Україну іноземців і осіб без громадянства в приватних справах і надали їм жилу площу, заходів до забезпечення у встановленому порядку їх своєчасної реєстрації - тягне за собою попередження або накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.08.2017 року зареєстрували шлюб в Посольстві Соціалістичної республіки В`єтнам в Україні.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 105241 від 28.11.2018 року, складеною начальником Саксаганського РВ у м.Кривий Ріг ГУ ДМС в Дніпропетровській області Лелеко А.М., встановлено, що громадянин України ОСОБА_2 не вжив заходів до забезпечення своєчасної реєстрації громадянки Р. Вєтнам ОСОБА_1 з 10.04.2017 року по теперішній час, що є порушенням п. 2 ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою в.о. начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Куляба С.Б. від 28 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову від 28.11.2018 року без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1ст. 77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адмінстративного правопорушення, винність данної особи у його вчинені та інші обставини. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи. яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інш.

Судом встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, надані докази, які підтверджують правомірність його дій.

А позивачем будь-яких доказів на підтвердження правомірності своїх дій не надано. Сам лише факт реєстрації шлюбу з позивачем-1 не свідчить про відсутність необхідності вжити заходи до забезпечення у встановленому порядку своєчасної реєстрації іноземця.

За наведених вище обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.236 КАС України, Суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд звертає увагу, що предметом розгляду у справі № 214/8578/18 є рішення від 11.12.2018 про примусове повернення з України позивача-1, в той час як предметом розгляду у даній справі є вимоги про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст.203 та ст..205 КУпАП України. На думку суду, зазначені обставини, не тягнуть об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 214/8578/18, а тому підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню, так як рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень є законним, вчиненим у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 19, 44, 77, 121, 241 - 246, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про скасування постанови по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску